УХВАЛА
01 травня 2024 року
м. Київ
справа № 130/1125/22
провадження № 61-12467св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Жмеринський відділ державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у складі колегії суддів Медвецького С. К., Голоти Л. О., Оніщука В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , Жмеринського відділу державної виконавчої служби 
у Жмеринському районі Вінницької області про визнання недійсним 
та скасування акта про передачу майна стягувачу, визнання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майно, скасування державної реєстрації права власності на майно та визнання права власності на майно.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності належали:
житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
земельна ділянка, площею 0,10 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 03 березня 2017 року у справі № 130/3043/16-ц стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 10 липня 2015 року в розмірі 264 705 грн та 2 647,05 грн судових витрат.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області заочним рішенням від 29  травня 2020 року у справі № 130/545/20 стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 15 травня 2014 року у розмірі 245 000 грн, 3 % річних у сумі 35 361 грн та 2 803,62 грн судових витрат. Вінницький апеляційний суд постановою від 11 листопада 2021 року зазначене заочне рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
06 січня 2021 року головний державний виконавець Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) (далі - Жмеринський МВ ДВС) Яременюк І. О. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 130/545/20, в межах якого було описано та накладено арешт на належні ОСОБА_1 земельну ділянку та житловий будинок, які надалі були виставлені на електронні торги.
02 квітня 2021 року головний державний виконавець Жмеринського МВ ДВС Яременюк І. О. прийняла постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа № 130/3043/16-ц та про об`єднання виконавчих проваджень № № НОМЕР_1, НОМЕР_3 у зведене виконавче провадження № НОМЕР_2.
Позивач зазначав, що 08 липня 2021 року державний виконавець склала акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_2, на підставі якого 28 вересня 2021 року державний нотаріус Жмеринської міської державної нотаріальної контори Вінницької області Бульба Л. І. (далі - державний нотаріус ОСОБА_3 ) видала свідоцтво про право власності на житловий будинок та земельну ділянку, зареєстроване в реєстрі за № 1-1381, та на підставі рішення державного реєстратора здійснено державну реєстрацію права власності на ці об`єкти.
Позивач вважає, що акт про передачу майна стягувачу є недійсним та підлягає скасуванню у зв`язку з таким: належне йому нерухоме майно було передано ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, який стягнуто на підставі судового рішення, що було скасоване; під час виконавчого провадження допущено порушення законодавчих вимог щодо порядку реалізації та передачі майна, чим було істотно порушено його права як сторони виконавчого провадження; вартість майна встановлена з порушенням приписів статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»; державний виконавець не врахував перебування відчужуваного майна в іпотеці та не застосував відповідні положення законодавства.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:
визнати недійсним та скасувати акт про передачу майна стягувачу у рахунок боргу від 08 липня 2021 року у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_2, складений головним державним виконавцем Жмеринського МВ ДВС Яременюк І. О.;
визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 28 вересня 2021 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1381, видане державним нотаріусом Бульбою Л. І. на ім`я ОСОБА_2 , на житловий будинок, загальною площею 440,90 кв. м, житловою площею 128,5 кв. м, та земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинити право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, кадастровий номер 0510300000:00:001:1667, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 31 березня 2023 року (у складі судді Грушковської Л. Ю.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано таким.
Процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу з відповідними постановою та актом державного виконавця не може бути ототожнена з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний або приватний виконавець також складає акт.
Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу не може визнаватися недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
Позовні вимоги про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності та скасування рішень державного реєстратора є похідними від вимоги про оскарження акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, тому не підлягають задоволенню.
Позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спірні об`єкти нерухомого майна у цій справі є неналежним та неефективним способом захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.  
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Вінницький апеляційний суд постановою від 20 липня 2023 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 березня 
2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив з інших підстав. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Постанову апеляційного суду мотивовано таким.
Передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на електронних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
Апеляційний суд зазначив, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією приватного виконавця (незалежно від того, державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності здійснював відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Заявник не оскаржує правомірність оцінки майна, тому ці доводи не заслуговують на увагу.
Передача державним виконавцем майна стягувачу була здійснена 08 липня 2021 року, тобто на момент чинності судових рішень у зведеному виконавчому провадженні. Вартість нереалізованого на торгах майна не перевищувала заборгованості боржника перед стягувачем. У ОСОБА_2 на час передачі йому нереалізованого майна в рахунок погашення боргу не виник обов`язок внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягала стягненню на його користь. Отже, державний виконавець дотримав вимоги статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» під час передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
Процедура реалізації іпотечного нерухомого майна з прилюдних торгів у межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 відбулася з дотриманням порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів та інших актів цивільного законодавства, зокрема Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку».
Позивач не довів, що під час проведення електронних торгів допущено порушення норм законодавства, які могли б вплинути на результати торгів та призвели б до скасування акта державного виконавця від 08 липня 2021 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
Дії державного виконавця у виконавчому провадженні до призначення електронних торгів не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для скасування акта державного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.
Позивач не надав доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця щодо передачі майна стягувачу і не довів, що оспорюваним актом були порушені його права і законні інтереси.
Отже, суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову зі своїх мотивів. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, у якій заявник просить суд скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись нанеправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування статті 393 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), викладені у постанові  Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 752/1115/17 (провадження № 14-175цс19), постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 463/593/16-ц (провадження № 61-1636св17), від 26 травня 2021 року у справі № 727/2176/20 (провадження № 61-2503св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 752/15527/19 (провадження № 61?5226св21), від  30 березня 2022 року у справі № 725/2043/20 (провадження № 61?15812св20), від 27 квітня 2022 року у справі № 372/2183/15-ц (провадження № 61-2444св21).
Також посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме, що суди не дослідили зібрані у справі докази.
Позивач зазначає, що оскільки спірне нерухоме майно вже передано стягувачу, який зареєстрував право власності на нього, то ефективним способом захисту прав боржника є лише пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів.
Посилається на те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки законності акта державного виконавця та свідоцтв про право власності, виданих на підставі цього акта,   а також не дослідив питання наявності порушених права позивача внаслідок такої передачі майна.
ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на таке: акт державного виконавця про передачу майна стягувачу було видано у межах виконавчого провадження з виконання судового рішення, яке було скасоване; звіти про оцінку нерухомого майна були виготовлені з порушенням вимог законодавства та не відображали дійсної вартості нерухомого майна; спірне нерухоме майно перебувало в іпотеці.
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів позивача,  просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Також у відзиві ОСОБА_2 просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи в касаційному суді. У січні 2024 року ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду заяву про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надавши докази їх понесення та договір про надання правової допомоги.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У жовтні 2023 року справу № 130/1125/22 передано до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією в складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У частині другій статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 20 березня 2024 року на підставі частини другої статті 403 ЦПК України на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передав справу № 587/2230/21 (провадження № 61-5981св23) за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», ОСОБА_5 , ДП «Сетам», Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання недійсним електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів.
Обґрунтовуючи підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначала, що існує різний підхід у вирішенні  касаційним судом спорів, в яких виникає питання, чи є підставою для визнання недійсними електронних торгів, проведених на підставі виконавчого напису нотаріуса, який після проведення електронних торгів визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.
Так, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц за обставин пред`явлення ОСОБА_6 позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, акта про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності дійшла висновку про те, що виконавчий напис нотаріуса від 29 жовтня 2009 року, на підставі якого 21 листопада 2012 року проводилася примусова процедура продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визнаний у судовому порядку (23 вересня 2013 року) таким, що не підлягає виконанню, тому апеляційний суд дійшов правильного висновку про недійсність прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису.
Також колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц за обставин пред`явлення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 позовних вимог про визнання недійсними постанов, акта про передачу майна та свідоцтва про право власності дійшла висновку про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, оскільки виконавчий напис № 416, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 01 листопада 2011 року, визнаний таким, що не підлягає виконанню (03 грудня 2014 року), тому і відпали підстави для здійснення виконавчих дій, а отже порушені права на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення, підлягають відновленню шляхом визнання недійсними постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, акта про передачу майна стягувачу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.
Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 761/902/21 вказав на відсутність підстав для визнання недійсними електронних торгів, проведених на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому визнаний в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, оскільки на час проведення електронних торгів виконавчий напис нотаріуса був чинним. 
Отже, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятих постановах Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц та від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц. 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ухвалою від 11 квітня 2024 року прийняла до розгляду цивільну справу № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23).
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 14 лютого 2024 року на підставі частин третьої, п`ятої статті 403 ЦПК України на розгляд Великої Палати Верховного Суду передав справу № 554/154/22 (провадження № 61-4783св23) за позовом ОСОБА_9 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ПАТ «МТБ Банк», ДП «СЕТАМ», ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В. В., про визнання незаконними та скасування результатів електронних торгів, акта державного виконавця, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння, а також за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), ПАТ «МТБ Банк», ДП «СЕТАМ», приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В. В., про визнання права власності на нерухоме майно.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми та для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
Щодо виключної правової проблеми колегія суддів зазначила, що відсутня єдність у практиці Верховного Суду щодо ефективних способів захисту прав власника (законного користувача) майна, відчуженого у процедурі примусового виконання судового рішення. Боржники у таких справах, які не є сторонами договорів купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, звертаються до суду із вимогами про визнання недійсними цих торгів (їх результатів), про скасування торгів (їх результатів) тощо, і лише в окремих випадках заявляють вимогу про витребування відчуженого на публічних торгах майна.
Так, колегія суддів вважала, що для забезпечення єдності судової практики щодо захисту права власності позивача, який вважає себе власником майна, відчуженого на прилюдних торгах за договором, стороною якого він не був, важливо вирішити такі питання:
який ефективний спосіб захисту прав власника (законного користувача) у спорах про продаж його майна на прилюдних торгах у процедурі примусового виконання судового рішення, якщо такий позивач не є стороною договору купівлі-продажу, укладеного з переможцем торгів;
чи є необхідними у таких спорах для захисту прав позивача вимоги про визнання недійсним укладеного з переможцем торгів договору купівлі-продажу (стороною якого позивач не був, унаслідок чого він формально не може вимагати застосування наслідків недійсності цього договору у разі визнання його недійсним), про визнання недійсними та скасування торгів (їхніх результатів), а також інші вимоги, відмінні від вимоги про витребування предмета купівлі-продажу.
Також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що з метою забезпечення ефективного захисту права власності позивача на майно, продане у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень, задля забезпечення процесуальної економії та запобігання спробам позивача уникнути застосування припису частини другої статті 388 ЦК України, належним способом захисту є витребування майна у набувача, який придбав відповідне майно на прилюдних торгах. Вказаний спосіб захисту забезпечить баланс інтересів власника?позивача від порушень з боку недобросовісного набувача майна, гарантуватиме захист прав добросовісного набувача цього майна згідно з частиною другою статті 388 ЦК України, а також можливість на підставі рішення суду про задоволення зазначеної вимоги внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості як про право власності позивача на нерухоме майно, так і про всі речові права й обтяження (зокрема на підставі договору іпотеки) цього майна, які існували на момент проведення прилюдних торгів.
Отже, врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема, про те, що право на витребування майна з незаконного володіння може мати як його власник, так і законний користувач (див., наприклад, постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (пункт 95), від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19), а також про неефективність інших вимог, ніж витребування майна з володіння набувача, який придбав це майно у процесі примусового виконання судового рішення на прилюдних торгах не від позивача (див., наприклад, постанови від 05 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункти 9.33-9.34) і від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункти 44, 48)), колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульованого у постанові від 20 квітня 2023 року у справі № 918/351/21 (918/955/21) щодо ефективності за подібних правовідносин у спорах про захист прав власника (законного користувача) майна, яке було відчужене в процедурі примусового виконання судового рішення, вимог про визнання недійсними результатів електронних торгів, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів і припинення права власності.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 24 квітня 2024 року прийняла до розгляду вказану справу № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24) та призначила до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на 26 червня 2024 року. 
За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Враховуючи те, що правовідносини у справі, яка переглядається, а також у справі № 587/2230/21, яка перебуває на розгляді Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, та у справі № 554/154/22, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду, є подібними, висновки у наведених справах можуть вплинути на правильне вирішення цієї справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 587/2230/21 (провадження № 61?5981сво23) та Великою Палатою Верховного Суду справи № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24).
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити провадження у справі № 130/1125/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області про визнання недійсним та скасування акта про передачу майна стягувачу, визнання недійсним та скасування свідоцтва про права власності на майно, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію  права власності на майно, припинення права власності на майно та визнання права власності на майно до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду  справи № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23) та Великою Палатою Верховного Суду справи № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                            І. М. Фаловська
Судді                                                                                      В. М. Ігнатенко
                                                                                               С. О. Карпенко
                                                                                               А. С. Олійник
                                                                                               В. В. Сердюк