ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/26613/23
Провадження № 22-ц/4820/1163/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю позивача-відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Підлісного О.В., представниці відповідачки-позивачки ОСОБА_2 адвоката Кулабіної М.Ю.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/26613/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2024 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 10 квітня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації, виселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував, що у період з 23.08.2000 по 18.03.2022 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ним була придбана квартира АДРЕСА_1 . Проте, як зазначає позивач, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжуючи проживати у цій квартирі, перешкоджає йому користуватися житлом. ОСОБА_1 зауважив, що він неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією спільного користування зазначеним майном, проте остання відмовляється та ігнорує всі його пропозиції, не визнає права позивача на цю квартиру та вважає, що вона належить їй.
Тому, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 та виселити відповідачку з належної йому на праві приватної власності цієї квартири, знявши її з реєстрації.
В листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому вказувала, що під час шлюбу із ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_2 . І 01.11.2016 позивачка зареєструвалася в цій квартирі та з 2018 року разом із сином почали постійно в ній проживати. ОСОБА_2 вважає спірну квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому просила суд визнати за нею право власності на квартири АДРЕСА_2 . 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2024 року первинну позовну заяву задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 . Решту первинного позову залишено без задоволення. Зустрічну позовну заяву задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 91,4 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м.
Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в розмірі 7465,36 грн, комісію банку 74,65 грн та вартість оцінки нерухомого майна в сумі 1911,84 грн. 
Не погоджуючись із рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою, ОСОБА_2 оскаржила його в цій частині в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено перешкоджання нею ОСОБА_1 в користуванні житлом. Долучена відповідачем за зустрічним позовом до позовної заяви копія листа ВнП№1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області від 28.09.2022 не місить предмету звернення ОСОБА_1 до відділку поліції та датована вереснем 2022 року, тобто більш як за рік до звернення з позовною заявою до суду. Крім того, будь-яких інших документів за таким зверненням у матеріалах справи немає. ОСОБА_2 зауважує, що жодного факту перешкоджання ОСОБА_1 в користуванні спірною квартирою до суду надано не було.
А тому, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2024 року в оскаржуваній частині та відмовити в задоволені вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та зазначає, що неодноразові його звернення до ОСОБА_2 з пропозицією щодо спільного користування спірною квартирою останньою були проігноровані. ОСОБА_1 вказує, що ним надано докази, які підтверджують факт звернення до органів Національної поліції України з заявою про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, підтвердженням чого є відповідь, яка була надана відділом поліції від 28.09.2022 вих. №121/122-2022.
Представниця відповідачки-позивачки ОСОБА_2 адвокат Кулабіна М.Ю. підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Позивача-відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Підлісний О.В. заперечили проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. 
Так як ОСОБА_2 оскаржує судове рішення лише в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , тому апеляційним судом не переглядається судове рішення в частині відмови у задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та в частині задоволених вимог зустрічного позову ОСОБА_2 . Адже відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 23.08.2000 по 18.03.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 18 березня 2022 року (а.с.8, 27).
16.04.2015 за час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_1 . ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі з 01.11.2016, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2015, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.04.2015 та копією витягу з реєстру територіальної громади від 11.09.2023 (а.с. 9, 10, 25, 32). 
З листа ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області від 28.09.2022 №121/122-2022 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до відділку поліції по факту вчинення протиправних дій та за результатами розгляду встановлено, що в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються в суді за зверненням однієї з сторін (а.с.7).
Постановляючи рішення про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності цієї вимоги. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки вони відповідають норма матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.
Згідно з статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Апеляційний суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
З огляду на положення частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 391 ЦК України).
Згідно з частинами 4, 5 статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.
Відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення в оскаржуваній частині з підстав недоведеності чинення ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_1 у користуванні нерухомим майном. 
Адже при ухваленні судового рішення в оскаржуваній частині міськрайонним судом відповідно до вимог статті 89 ЦПК України було дано оцінку усім доказам, що надавалися сторонами та їх представниками, в сукупності та встановивши факт чинення відповідачкою – позивачкою позивачу – відповідачу перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , що підтверджується листом Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 28.09.2022 та узгоджується із обставинами, викладеним у відзиві ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 в частині щодо вимоги ОСОБА_1 про надання ключів від квартири і відмови ОСОБА_2 в задоволення такої вимоги позивача – відповідача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити позивачу – відповідачу перешкод у користуванні спірним нерухомим майном.
Разом з тим ОСОБА_2 , в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, не спростовано той факт, що лист Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 28.09.2022, адресований ОСОБА_1 , стосується інших фактів, відмінних від спору щодо усунення перешкод останньому у користуванні спірним майном. 
Судова колегія вважає, що такі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди сторони із оцінкою доказів судом першої інстанції та трактування доказів на власну користь. 
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування в оскаржуваній частині відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення..
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай