ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                      
 
22 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 758/14207/21
провадження № 61-18048св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,   
   
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,
треті особи:приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду                                   від 28 листопада 2023 року, прийняту у складі колегії суддів:Желепи О. В.,                   Мазурик О. Ф., Немировська О. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С., третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області      Булахевіч С. В., в якому просила визнати виконавчий напис № 27048, вчинений             12 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С., про стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором від 25 липня 2014 року № 26257019589091 за період з 18 вересня 2018 року до 18 вересня 2019 року на загальну суму                        20 039,32 грн таким, що не підлягає виконанню, та визнати незаконним вчинення                12 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. виконавчого напису № 27048, а також стягнути з АТ «ПУМБ» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н. С. на її користь судовий збір.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С., приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від17 жовтня 2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. від 12 листопада 2019 року, зареєстрований за          № 27048, таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з АТ «ПУМБ» в дохід Державного бюджету судовий збір у розмірі             454,00 грн.
 
Не погодившись з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року та рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня          2023 року,ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року відмовлено.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадженняза апеляційною скаргою ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі не входить до переліку ухвал, визначених статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.
 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року.Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги задоволено частково, зменшено ОСОБА_1 розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Київ від 17 жовтня 2023 року до         1 000,00 грн, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року визнано неподаною та повернуто, оскільки ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У грудні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,             в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою            ОСОБА_1 у частині оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.Також ОСОБА_1 просила передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою               у частині оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року, не звернув уваги на те, що ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі оскаржено одночасно з рішенням суду в одній апеляційній скарзі. Крім того, відмова у відкритті апеляційного провадження у справі може бути застосовано до апеляційної скарги в цілому, пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України не передбаченавідмова у відкритті апеляційного провадження                     в частині апеляційної скарги.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду               ОСОБА_2 від 22 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ОСОБА_2 (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,        від 16 січня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2024 року у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_2 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
 
Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду                     від 23 квітня 2024 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 травня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70).
 
Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).
 
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
 
Отже, у частині першій статті 353 ЦПК України визначений вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.
 
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
 
Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі                 № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) викладено висновок про те, що               «у частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку така ухвала як ухвала про відмову у задоволені клопотання про закриття провадження у справі відсутня, тоді як можливість оскарження ухвали про відмову у скасуванні забезпечення позову передбачена. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не могла бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду щодо суті спору й окремо від цього рішення. Оскарження такої ухвали                                     в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду щодо суті спору. Право на апеляційне оскарження ухвал суду учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення щодо суті спору й окремо від такого рішення. Аргументи учасників процесу стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі мають розглядатися судом, якому такі аргументи заявлені, зокрема і на стадії апеляційного оскарження рішення, ухваленого щодо суті спору».
 
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду неодноразово звертала увагу на те, що тлумачення та застосування положень статті 353 ЦПК України має відбуватися з урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. При цьому будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку окремо або разом з рішенням суду (див: постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 2-41/2006 (провадження                                      № 61-12703сво21) та від 01 листопада 2021 року у справі № 520/14132/18 (провадження № 61-13531сво21)).
 
Отже, оскарження в апеляційному порядку ухвал суду першої інстанції, які не входять до переліку ухвал, визначених статтею 353 ЦПК України, зокрема ухвал суду про відкриття провадження у справі, є можливим лише за умови одночасного оскарження такої ухвали з рішенням суду, яким вирішено спір по суті, або шляхом включення заперечень на вказану ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду.
 
У справі, яка переглядається, апеляційний суд, встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі не входить до вичерпного переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду, зробив висновок про відсутність правових підстав для відкриття апеляційного провадження.
 
Суд апеляційної інстанції не врахував, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду      в апеляційному порядку окремо або разом із рішенням суду. У цій справі                              в апеляційному порядку ОСОБА_1 в одній апеляційній скарзі оскаржувала два судові рішення суду першої інстанції: ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 05 січня 2022 року про відкриття провадження у справі тарішення Подільського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року. Тобто заявник разом із рішенням суду, включивши до апеляційної скарги відповідні заперечення, оскаржувала й ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі. 
 
Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними                     у постановах від 22 листопада 2023 року у справі № 643/6253/14-ц (провадження         № 61-11687св22),від 05 липня 2023 року у справі № 761/31423/19 (провадження          № 61-2510св23), від 07 вересня 2022 року у справі № 643/20361/20 (провадження     № 61-2888св22) та від 16 лютого 2022 року у справі № 295/13441/19 (провадження № 61-1921св21).
 
Крім того, апеляційний суд, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі відсутня у переліку статті 353 ЦПК України, а тому не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, відмовив у відкритті апеляційного провадження на підстав пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України, у той час, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
Разом із тим, зважаючи на обставини справи, яка переглядається, та беручи до уваги те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва                     від 17 жовтня 2023 року визнано неподаною та повернуто,касаційний суд,                                       з урахуванням процесуальних обмежень, встановлених частиною першою статті 353 ЦПК України, у цій конкретній ситуації позбавлений процесуальної можливості переглянути ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада       2023 року, оскільки у такому випадку фактично це судове рішення (ухвала про відкриття провадження у справі) мало б переглядатись окремо від рішення суду, що                           є неприпустимим, виходячи з положень частини першої статті 353 ЦПК України.
 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає зміні шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції постанови Верховного Суду.
 
Щодо клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
 
Клопотання мотивовано тим, що справа містить виключну правову проблему - право на оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, порядку його реалізації та способу вирішення,              а тому її необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року                 у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
 
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки заявником                                    не наведено мотивів та аргументів для такої передачі, а наведені заявником обґрунтування у розумінні положень частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому                           у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
У пункті 3 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги наділений правом змінити рішення.
 
Згідно з частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України суд змінює рішення, якщо воно переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не застосував положення пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає зміні шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції постанови Верховного Суду.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року про відмову                   у відкритті апеляційного провадження змінити, виклавши її мотивувальну частину        в редакції цієї постанови, у решті - залишити без змін.  
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник 

 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
Б. І. Гулько 

 
Г. В. Коломієць 

 
Р. А. Лідовець