Номер провадження: 22-ц/813/1639/24 
Справа № 523/9922/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» про визнання донарахування боргу недійсним, зобов`язання зробити перерахунок плати за послуги, та визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
В липні 2017 року до суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» про визнання донарахування боргу недійсним, зобов`язання зробити перерахунок плати за послуги та визнання дій незаконними.
Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 є власником 51/200 частини домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 29.01.2011 року за реєстром № 1-136. Співвласниками домоволодіння є ще шестеро фізичних осіб.
За даною адресою на ім`я позивача ОСОБА_1 відкрито особові рахунки водокористувача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на підставі усного договору з філією «Інфоксводоканал». У вказаній частині домоволодіння зареєстрована дочка - ОСОБА_2 , інші особи не зареєстровані.
За даними особовими рахунками позивач сплачує відповідно до норми споживання за одну особу, а також 365 грн. з квітня до вересня кожного року за полив прибудинкової території за кожний рахунок.
08 липня 2018 року позивач сплатив за послуги водопостачання за двома особовими рахунками. Станом на 21 червня 2018 року в у списку боржників на сайті Інфоксводоканалу заборгованість за його адресою відсутня.
25 червня 2018 року представник управління «Водозбут» (далі - Водозбут) ОСОБА_3 передав йому акта №№ 2018, 2019, у яких зазначено, що ним було встановлено, що частина домоволодіння, що належить позивачу на праві приватної власності, використовується для оренди кімнат. При цьому в будинок він не заходив, кількість мешканців не перевіряв.
02 липня 2018 року позивач з`явився до Водозбуту за адресою: АДРЕСА_1 . На його прохання надати пояснення стосовно актів №№ 2018, 2019, позивачу відповіли, що представник Водозбуту буде проводити перевірку протягом тижня, щоб встановити кількість проживаючих у будинку, після йому буду повідомлено про розмір донарахування.
12 липня 2018 року позивачу по телефону рекомендували 13 липня 2018 року з`явитися у Водозбуд для отримання квитанції на погашення заборгованості.
13 липня 2018 року позивач отримав два рахунки про заборгованість за водопостачання за липень 2015 - червень 2018 року у розмірі 53040,58 (п`ятдесят три тисячі сорок гривень 58 копійок) - рахунок 1006312/07/2018 і у розмірі 10521, 30 (десять тисяч п`ятсот двадцять одну гривня 30 копійок) - рахунок 36236/07/2018, без вказівки особового рахунку. Окрім того, у рахунку були інші реквізити.
В цей же день ОСОБА_2 звернулася до Водозбуту із заявою-вимогою про розрахунок боргу та підстави його нарахування (прийнято канцелярією Водозбуту 13.07.2018), оскільки було незрозуміло, звідки Водозбут взяв борг за три роки, якщо акт № 2018 складено тільки 26.06.2018 року.
16 липня 2018 року у першій половині дня працівники Водозбуту відключили позивача від мережі водопостачання шляхом від`єднання його труби від колодязя водопостачання, що розташований на території домоволодіння.
Однак позивача не попереджали про відключення від водопостачання, припису він не отримував. На прохання надати пояснення, представник Водозбуту заявив, що у позивача є борг за водокористування і за роз`ясненнями треба звернутись на Михайлівську, 25. Квитанція про сплату послуг за червень 2018 року не була взята до уваги. На питання позивача, чи має у нього час на сплату боргу або та його оскарження, йому відповіли, що він має можливість укласти договір на реструктуризацію боргу з Водозбуту. Позивач викликав поліцію, але вони не встигли завадити діям працівників Водозбуту. Про факт порушення прав і законних інтересів позивач подав заяву до поліції (талон-повідомлення № 000480 від 16.07.2018 року).
З цього ж дня на його домашній телефон дзвонить автовідповідач Інфоксводоканалу з попередженням про відключення у разі несплати боргу до 28.07.2018 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та докази і зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні заяви.

Сповіщення сторін і заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 22 травня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.
22 травня 2024 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка вмотивована тим, що представник позивачів ОСОБА_4 не зможе з`явитися в судове засідання, оскільки зламав ногу
Розглянувши вказану заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Колегія суддів звертає увагу, що у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, тому підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить.
Також судова колегія наголошує, що заявником не надано жодного належного та допустимого доказу того, що адвокат Григор`єв В.В. перебуває на лікарняному.
Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 02.03.2015р. між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_1 укладено договір №23014/1, за яким відповідач зобов`язався надавати послуги з водопостачання та водовідведення, а позивач зобов`язався сплачувати за отримані послуги в порядку та на умовах визначених договором. З метою обліку наданих послуг був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_3 .
Правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовані положеннями ЦК України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21.07.2005р. №630.
Згідно із ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно із ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов,язковим для виконання сторонами.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що у відповідності до п.4.4.5 договору, який був укладений між відповідачем та позивачем ОСОБА_1 про надання послуг з водопостачання та водовідведення №23014/1 від 02.03.2015 у разі придбання або відчуження домоволодіння, зміни благоустрою житлового будинку, кількості мешканців, розміру поливної площі, а також у разі інших змін, що вплинуть на об`єм послуг, Споживач зобов`язаний у місячний строк з моменту виникнення змін, повідомити про це відповідача – «Водоканал» та переоформити Договір. При цьому , позивач - споживач повинен подати підтверджуючі документи: домову книгу, технічний паспорт на жилий будинок, проектну документацію на водопровідний ввід або каналізаційні стоки, довідки тощо. Пунктом 5.2 цього ж договору передбачено, що у випадку несвоєчасного надання даних за умовами Договору, Споживач зобов`язаний відшкодувати Водоканалу заподіяні таким ненаданням збитки.
Згідно із ч.1, п.1 ч.2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.
Так, в матеріалах справи є надані відповідачем фотографії, відеозаписи, веб-сайти (сторінки), текстові повідомлення, які свідчать про здавання кімнат для відпочинку та відповідно здійснення нераціонального водокористування позивачем з липня 2013 року. (розміщені рекламні данні міні-готелю за адресою: АДРЕСА_1 ). Відеозапис з екрану комп`ютеру, який послідовно відображує усі дії та зображення, фото кімнат, які міг побачити будь-який користувач та бажав забронювати кімнату у готелі. З відеозапису також вбачається, що загалом може бути розміщено мінімум 20 осіб. Крім того, на усіх наведених сайтах зазначено один чи обидва телефони позивачів, які вказані у позовній заяві: (067) 480-37-96 — ОСОБА_1 , НОМЕР_4 — ОСОБА_2 . Згідно з отриманої відповідачем бази з липня 2013 року по травень 2018 року з приводу даного готелю, за даною адресою готельна діяльність здійснювалася з 2013 року. 
Відповідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спірному періоді були та є фізичними особами-підприємцями за видами підприємницької діяльності код КВЕД 55.10 — діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; код КВЕД 68.20 — надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. В цих даних по ОСОБА_2 зазначена адреса АДРЕСА_1 , здійснення зв`язку за телефоном: (067) 940-97-64. В актах відповідача №2018 (о/р НОМЕР_3 ), №2019 (о/р НОМЕР_5 ) зазначається, що в результаті обстеження встановлено, що на території даної ділянки розміщена двоповерхова жила домобудівля, яка використовується під здачу кімнат як міні-готель. За послуги водокористування абоненти сплачують за нормою на 1 особу. Прибор обліку — відсутній. Водовідведення — міські мережі. У зв`язку зі змінами цільового призначення домоволодіння та порушенням договору водокористування необхідно з`явитися у 5-денний строк за адресою: АДРЕСА_2 , каб. 3 або каб. 5 (управління “Водозбут”). Відеозапис та фото об`єктів (домоволодінь), які спростовують зворотне, позивачем до суду не надавалися.
Зазначені вище обставини, що встановлені судом, не спростовуються наданими позивача копіями технічного паспорту від 12.06.2008р., листом КП “БТІ” ОМР від 11.09.2018р. №497305.36, довідкою від 24.07.2018р. №1063, оскільки, технічний паспорт складений у червні 2008 року та не відображає сучасний стан та стан житлових будинків позивач з липня 2015р. У листі КП “БТІ” ОМР від 11.09.2018 №497305.36 йдеться посилання на матеріали інвентаризаційної справи, які затверджені розпорядженням управління житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому від 08.11.2001р. №1424 домоволодіння №265 по Миколаївській дорозі та розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеського міськвиконкому 23.10.2001р. №1250р щодо затвердження розрахунку часток у домоволодінні АДРЕСА_1 . З цієї інформації знов таки вбачається, що вона стосується лише матеріалів інвентаризаційної справи, які затверджені 23.10.2001 та 08.11.2001, коли предметом розгляду є правовідносини, які виникли у періоді, починаючи з липня 2015 року та не відображає сучасний стан та стан житлових будинків позивача з липня 2015 року.
Надана позивачами довідка щодо кількості зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 також не може бути прийнята судом до уваги, оскільки, при здійсненні підприємницької діяльності щодо готелів і подібних засобів тимчасового розміщування, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна реєстрація та зняття з реєстрації у домовій книзі осіб, які наймають тимчасово на декілька днів чи тижнів кімнати для відпочинку, діючим законодавством не передбачена.
Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що особовий рахунок № НОМЕР_5 на користування послугами водокористування було відкрито на ОСОБА_5 та укладено з нею договір на послуги водопостачання та водовідведення від 25.03.2009 №13672а-630.
Відповідно до наданої позивачами копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 січня 2011 року, виданого державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-136, спадкоємцем майна ОСОБА_6 є її рідний брат ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Таким чином, договірні відносини між відповідачем та ОСОБА_5 припинилися 12.11.2009р. За змістом пп.1 п.2 ст. 7 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (в діючій редакції Закону). Редакція цього закону, що діяла після 12.11.2009р. також передбачала такий обов`язок споживача - 1 ч. 1 ст. 20 Закону. Обов`язковість укладення договору з надання послуг з водопостачання та водовідведення передбачена і статтею 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання».
В процесі розгляду справи судом також було вивчено технічну документацію водопостачання будинку АДРЕСА_1 . З даної документації убачається, що водопостачання частин будинку АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 за рахунками № НОМЕР_2 та 0088263 здійснюється з окремої криниці, яка перебуває у користуванні виключно ОСОБА_1 , а інші співвласниками домоволодіння запитані від іншого джерела.
На час проведення перевірки абонента представниками філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» 25 червня 2018 року, лічильники у абонента ОСОБА_1 не були встановлені. При цьому, оплата за послуги водопостачання здійснювалась з розрахунку на 1 особу за двома рахунками.
Отже суд першої інстанції правильно вважав, що оскільки водопостачання за рахунками № НОМЕР_2 та 0088263 здійснюється з окремої криниці, яка перебуває у користуванні виключно ОСОБА_1 , то має значення в якій частині будинку проживав безпосередньо ОСОБА_1 , оскільки частини домоволодіння, які належить позивачу мали єдине водопостачання.
Філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» надано детальний розрахунок донарахувань за рахунками № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 за період з 01.07.2015 (т.1, а.с. 62-69)
Згідно з п. 21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. за №630 (яка була чинною станом на 25.06.2018р.), у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Отже, оскільки з отриманої відповідачем інформації, готельна діяльність позивачами здійснювалась з 2013 року, то відповідачі мали можливість нарахувати заборгованість тільки у межах трьохрічного строку позовної давності, який передував даті встановлення порушення.
Суд першої інстанції вважав, що детальний розрахунок донарахувань за рахунками № НОМЕР_2 та 0088263 за період з 01.07.2015р. нарахований відповідно положень ЦК України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. за №630.
Щодо позовних вимог про визнання дій по обмеженню (припиненню) водопостачання та водовідведення 51/100 частині домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , особовим рахунком № НОМЕР_3 протиправними.
З матеріалів справи вбачається, що дійсно Філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» було обмежено ОСОБА_1 користування водопостачанням. (Т.1, а.с. 53-55)
Згідно із ст. 23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10 січня 2002 року N 2918-III підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право: у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання.
Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10 січня 2002 року N 2918-III з метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру через припинення питного водопостачання споживачам (крім населення) у разі несплати або внесення не в повному обсязі плати за використану ними питну воду встановлюється екологічна броня питного водопостачання.
Суд першої інстанції правильно вважав, що дійсно відповідач не мав право у повному обсязі припиняти водопостачання позивачу ОСОБА_1 ..
Однак з наданих суду доказів суду, неможливо у повному обсязі встановити чи припинив у повному обсязі відповідач водопостачання позивачу, а також коли саме воно було відновлено.
Окрім того, дані позовні вимоги були фактично складовою частиною позовних вимог щодо зобов`язання ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНФОКС» здійснити перерахунок плати за послуги водопостачання та водовідведення 51/100 частині домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.2015 року до 16.07.2018 за особовим рахунком № № НОМЕР_6 із розрахунку за нормами споживання на одну особу, які суд не задовольнив.
Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 поєднує вимоги щодо визнання дій по обмеженню (припиненню) водопостачання та водовідведення 51/100 частині домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 протиправними з вимогами щодо визнання протиправним розрахунку заборгованості, зобов`язання здійснити перерахунок плати за послуги водопостачання, то в цілому данні вимоги не підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції також правильно вважав, що позивачка ОСОБА_2 фактично є неналежним позивачем по справі, оскільки у неї відсутні договірні відносини з відповідачем, а тому її права не порушені.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржників в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя Дришлюк А.І. перебував у відрядженні з 03 червня по 04 червня 2024 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повний текст судового рішення виготовлено 05 червня 2024 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05 червня 2024 року.

Головуючий                                                 Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дришлюк

       С.М. Сегеда