ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 р.	Справа № 520/22238/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/22238/23
          за позовом          Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля"  
          до          Харківської митниці                  
          про  скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Приватне підприємство «Торговий дім «Золота миля» (далі по тексту – позивач, ПП «ТД «Золота миля») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці (далі також митний орган, відповідач, апелянт), в якому просило суд:
- визнати противоправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000126/2 від 16.03.2023 та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000125.
- стягнути з Харківської митниці на користь ПП «ТД «Золота миля» судові витрати на послуги адвоката у сумі 5000,00 грн.
- стягнути з Харківської митниці на користь ПП «ТД «Золота миля» судовий збір у сумі 5368,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року позов ПП «ТД «Золота миля» – задоволено.
Визнано противоправними та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000126/2 від 16.03.2023 та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000125.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці на користь ПП «ТД «Золота миля» сплачений судовий збір у сумі 5368 грн 00 коп.
Харківська митниця, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга вмотивована твердженнями про невірне застосування судом першої інстанції приписів ст.ст. 52-64, 256, 257, 266 Митного кодексу України (далі - МК України) та порушення норм процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні (по всьому тексту) застосовано положення МК України в редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» №440-ІХ від 14.01.2020, а саме поняття «митні органи» по тексту Рішення суду першої інстанції вживається як «органи доходів і зборів» (стор.2/4, 3/4)
Вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що позивач, на вимогу митного органу та на підставі ч.2, ч.3 та ч.4 ст. 53 МКУ та з урахуванням спрацьованих по спірній ЕМД № 23UA807200002676U2 від 14.03.2023 ризиків, згенерованих системою ризиків АСАУР, щодо можливого заниження митної вартості до митного контролю та митного оформляння не надав додаткові документи, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей, щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Зазначив, що позивачем була подана нова митні декларація, відповідно до якої, товар випущено митницею у вільний обіг з урахуванням вимог ч. 7 ст. 55 МКУ. Зазначає, що оскаржувана картка відмови вичерпала свою дію фактом їх виконання у спосіб декларування товару за новою митною декларацією. Дана позиція Харківської митниці узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.02.2020 по справі №320/3053/19. Враховуючи все вищевикладене, вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим і тому підлягає скасуванню, а рішення про коригування митної вартості та картки відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення винесені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МКУ та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, тому обставини для їх скасування відсутні.
По суті спору апелянт зазначає, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД № 23UA807200002676U2 від 14.03.2023, спрацювали ризики, Документ сформований в системі «Електронний суд» 28.11.2023 8 згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів (додаються), зокрема за кодом 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості) – п.3.1.1 Переліку індикаторів ризику.
Вказує, що отримавши від позивача на запит митного органу документи встановив, що:
2.1. До митного оформлення надані платіжні доручення № 325 від 10.02.2023, № 348 від 14.03.2023, № 248 від 17.11.2022, № 305 від 20.01.2023 з порушенням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008. В наданих документах відсутні печатка та підпис відповідальної особи.  
2.2. Експортна митна декларація надана без перекладу; Згідно ст. 254 МКУ документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування; 
2.3. У рахунку-проформі № SC/22/SPF/1251-(1) від 28.10.2022 та у рахунку-фактурі № SPF22/2029 від 27.12.2022 умовою поставки зазначено FCA Belawan Port, у Експортній МД зазначено умову поставки FCA Free Carrier. У ЕМД № UA807200/ 2023/002676 від 14.03.2023 зазначено умову поставки FCA Belawan; 
2.4. У контракті №BO-103-241016 та додатку до контракту №1 підписи не співпадають з підписами у додаткових угодах №№2, 3 та специфікації №96. Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України «Вимоги до письмової форми правочину»: - Що зовнішньоекономічний договір (контракт) не засвідчений підписом особи (або підписи не співпадають), уповноваженої на укладання договору (контракту), що може свідчити про відсутність його юридичної сили та ймовірну фіктивність;
2.5. У поданих до ЕМД № UA807200/ 2023/002676 від 14.03.2023 документах відсутня інформація щодо фрахту залізничним транспортом;
2.6. До митного оформлення не надано прайс-лист, калькуляція виробника товару, тобто не включено всі складові митної вартості.
Апелянта також посилався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2015 по справі №826/4418/14, від 21.02.2018 по справі №826/15718/16, від 15.08.2019 по справі №826/19400/15, від 04.08.2021 по справі №520/3421/19 та №520/4787/19, від 13.01.2021 по справі 805/2942/16-а, від 02.04.2019 по справі №826/14258/15, від 02.04.2019 по справі №815/4150/14.
Позивач не погодився з доводами апеляційної скарги, подав відзив на неї, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу – без задоволення. Вказав, що на недотримання відповідачем вимог законодавства щодо конкретизованості, обґрунтованості, чіткості та зрозумілості вимоги митного органу про надання документів унеможливило подання позивачем необхідних документів, які були наявні у позивача та надані до суду в ході судового розгляду. Вважав, що надав достатній пакет документів для розмитнення товару за ціною договору.
Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга Харківської митниці задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що 24.10.2016 між позивачем - ПП «ТД «Золота миля» та Inter-Continental Oils g Fats Pte. Ltd (Сінгапур) було укладено Контракт № ВО-103-241016.
14.03.2023 позивач подав до Харківської митниці митну декларацію 23UА807200002676U2, щодо оформлення товару - Рафінований відбілений, дезодорований гідрогенізований пальмоядровий стеарин JADECHOC (тверда фракція пальмоядрової олії), вміст вільних жирних кислот 0,02%, не текстурований, потребує темперування, призначений для виготовлення харчових продуктів, в упаковці масою нетто 20кг/.
На підтвердження заявленої у митній декларації 23UА807200002676U2 від 14.03.2023 митної вартості товару, яка становить 39974,39 доларів США та відповідно 1461807,48 грн разом із декларацією позивач надав такі документи, а саме: Пакувальний лист SPF22/2029 від 27.12.2022; Проформа інвойс SC/22/SPF/1251-(1) від 28.10.2022; Інвойс SPF22/2029 від 27.12.2022; Коносамент 223547303 від 07.02.2023; накладну 33946479 від 07.03.2023; СМR 830657 від 12.03.2023; T1 MRN23PL322080NU5QB9U4 від 22.02.23; Сертифікат походження 0061604/МDМ/2022 від 30.12.2023; Платіжне доручення 248 від 17.11.2022; Платіжне доручення 305 від 20.01.2023; Транспортний рахунок 5653201853 від 02.02.2023; Транспортний рахунок 5653207628 від 27.02.2023; Біржеві котування б.н від 29.10.2022; Контракт ВО-103-241016 від 24.10.2016; Специфікацію 96 від 28.10.2022; Додаткову угоду 1 від 28.12.2018; Додаткову угоду 2 від 01.04.2021; Додаткову угоду 3 від 22.06.2021; Транспортний договір UA00069121 від 20.09.2021; Сертифікат про відсутність ГМО б.н від 27.12.2022; Висновок митної лабораторії 142000-3700-0085 від 14.03.2023; Серт.аналізу SC/22/SPF/1251(1) від 27.12.2022; Ветеренарний сертифікат б.н від 28.12.2022; Декларацію виробника б.н від 30.12.2022; Лист про розподіл партії 10.03.2023; Лист б.н від 02.01.2023; Експортну митну декларацію 070648 від 23.12.2022.
16.03.2023 Харківською митниці ухвалено Рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000126/2 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000125.
Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст. 64 МК України. Розрахунок митної вартості склав 2,17 USD/кг.
Джерелом інформації для даного рішення стала наявна в митному органі інформація за фактом митних оформлень ЄАІС: МД№UA807200/2023/407 від 17.01.2023.
Позивач вважаючи Рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000126/2 від 16.03.2023 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000125 такими, що винесені протиправно, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, вказавши на недоведеність належних підстав неможливості застосування основного методу визначення митної вартості – за ціною договору (контракту), а у спірному рішенні про визначення митної вартості товару не наведено обґрунтованого розрахунку скоригованої митної вартості, що є належною та достатньою підставою для його скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються зокрема МК України.
Згідно з ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій. (ч. 6 ст. 264 МК України)
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.(ч. 1 ст. 51 МК України)
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. (ч. 2 ст. 53 МК України)
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. (ч. 3 ст. 53 МК України)
Отже, приписи ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно зі ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Вказані приписи митного законодавства дають митному органу право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта.
Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 05.03.2019 по справі №815/143/17, від 09.04.2019 по справі №825/1575/17.
У постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а Верховний Суд вказав, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Так, підставою для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару контролюючий орган вказав, що на виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 № 476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.
За результатом аналізу інформації та співставлення вказаних документів митним органом було встановлено, зокрема:
- до митного оформлення надані платіжні доручення № 325 від 10.02.2023, № 348 від 14.03.2023, № 248 від 17.11.2022, № 305 від 20.01.2023 з порушенням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008. В наданих документах відсутні печатка та підпис відповідальної особи;
- експортна митна декларація надана без перекладу;
- у рахунку-проформі № SC/22/SPF/1251-(1) від 28.10.2022 та у рахунку-фактурі № SPF22/2029 від 27.12.2022 умовою поставки зазначено FCA Belawan Port, у Експортній МД зазначено умову поставки FCA Free Carrier. У ЕМД № UA807200/2023/002676 від 14.03.2023 зазначено умову поставки FCA Belawan;
- в контракті №BO-103-241016 та додатку до контракту №1 підписи не співпадають з підписами у додаткових угодах № № 2, 3 та специфікації №96. Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України «Вимоги до письмової форми правочину»: - Що зовнішньоекономічний договір (контракт) не засвідчений підписом особи (або підписи не співпадають), уповноваженої на укладання договору (контракту), що може свідчити про відсутність його юридичної сили та ймовірну фіктивність;
- у поданих до ЕМД № UA807200/2023/002676 від 14.03.2023 документах відсутня інформація щодо фрахту залізничним транспортом;
- не надано прайс-лист, калькуляція виробника товару, тобто не включено всі складові митної вартості.
У той же час, перелік документів, які мають подаватися декларантом в підтвердження заявленої митної вартості товарів, визначено ч.2 ст.53 МК України. Зокрема, це:
- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
- зовнішньоекономічний договір (контракт), або документ, який його замінює та додатки до нього у разі їх наявності;
- рахунок-фактура (інвойс);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
- якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У постанові від 15.08.2019 у справі №826/19400/15 Верховний Суд дійшов висновку, що вищенаведений перелік документів є обов`язковим для надання при митному оформленні товару.
У постанові від 20.03.2020 по справі №480/3807/18 Верховний Суд зазначив, що «митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належним та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару».
Отже, до обов`язкових документів, які підтверджують заявлену митну вартість відносяться, якщо рахунок сплачено, - рахунок-фактура (інвойс); банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Відтак, з наданих відповідачу для митного оформлення документів, виходячи з умов контракту, вбачається обов`язок позивача подати до митного оформлення в пакеті документів, на підтвердження заявленої митної вартості, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Декларантом не було надано до митниці інвойсу перекладу експортної митної декларації, а також спрацювала система управління ризиками.
За таких обставин, колегія суддів вважає наявними у відповідача підстави для запиту у декларанта додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України через обґрунтовані сумніви щодо митної вартості товару, зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
При цьому, проаналізувавши вимогу відповідача (а.с. 83) про надання додаткових документів, направлену декларанту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити.
За правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 05.07.2022 у справі № 804/150/16: “Наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Не надання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.”
В той же час, як вбачається з повідомлення митного органу, у запиті додаткових документів на адресу позивача не зазначено, яке саме числове значення складових митної вартості товарів не підтверджено підприємством, не зазначено, які документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у вимозі інспектора митниці не вказувалося, які саме документи має подати позивач. Зокрема, вимоги про подання до митниці платіжних доручень № 325 від 10.02.2023, № 348 від 14.03.2023, № 248 від 17.11.2022, № 305 від 20.01.2023 з дотриманням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008, тобто з печаткою та підписом відповідальної особи; перекладу експортної митної декларації надана; пояснень щодо умов поставки та наявності розбіжностей у рахунку-проформі № SC/22/SPF/1251-(1) від 28.10.2022, у рахунку-фактурі № SPF22/2029 від 27.12.2022, та у Експортній МД та у ЕМД; ненадання прайс-листів, калькуляцій виробника товару, тощо, вказане повідомлення не містить. Також не зазначено про необхідність подання інших документів чи пояснень, про які зазначено у спірному рішенні.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З огляду на викладене, судом встановлено недотримання відповідачем вимог чинного законодавства в частині порядку складення повідомлення та зазначення в ньому конкретних документів, які не подано до митного органу, та розбіжностей, які встановлені митним органом з поданих позивачем до митного оформлення документів.
З огляду на зазначене, недотримання відповідачем вимог законодавства щодо конкретизованості, обґрунтованості, чіткості та зрозумілості вимоги митного органу про надання документів унеможливило подання позивачем необхідних документів, які були наявні у позивача та надані до суду в ході судового розгляду, для додаткового підтвердження митної вартості товару.
У ході судового розгляду відповідач не довів чіткість своїх вимог про надання додаткових документів, що зумовило прийняття ним рішення без урахування належних та наявних у позивача документів, які підтверджують обґрунтованість обрання декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. (ч. 1 ст. 55 МК України)
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту визначені ст. 57 МК України. Згідно даної статті такими методами є: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. (ч.ч. 2-3 ст. 58 МК України)
Згідно з ч.ч. 4-5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;
3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;
5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
7) витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до ч.ч. 2-7 ст. 59 МК України при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5–7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать Законам України і є сумісними з відповідними приписами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Неподання вказаних документів, на переконання колегії суддів, зумовлено нечіткістю вимоги митного органу в процедурі консультацій з декларантом.
При цьому, у ході судового розгляду справи позивачем належним чином підтверджена митна вартість товарів.
Стосовно доводів апелянта про те, що до митного оформлення надані платіжні доручення № 325 від 10.02.2023, № 348 від 14.03.2023, № 248 від 17.11.2022, № 305 від 20.01.2023 з порушенням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008, колегія суддів зазначає таке.
Наведені апелянтом платіжні доручення складені після 17.11.2022.
Відповідно до п. 3.2 постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008, у редакції, чинній до 26.08.2022, відповідальний виконавець банку має проставити на всіх примірниках платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах дати надходження і виконання цього документа, засвідчивши їх своїм підписом та відбитком штампа банку. Банк має право не проставляти дату надходження платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо вона збігається з датою його виконання.
26.08.2022 набула чинності постанова Правління НБУ від 25.08.2022 № 189, відповідно до п. 2 якої внесено зміни до Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2008 року за № 910/15601 (зі змінами), виклавши його в новій редакції, що додається.
У новій редакції, яка набула чинності до складання позивачем платіжних доручень № 325 від 10.02.2023, № 348 від 14.03.2023, № 248 від 17.11.2022, № 305 від 20.01.2023, постанова Правління НБУ № 216 від 28.07.2008 не містила ані п. 3.2, ані вимог щодо завірення таких платіжних доручень ані печаткою/штампом банку (такі слова у новій редакції відсутні), та/або засвідчення їх підписом відповідального виконавця банку.
Вказане свідчить, що митний орган незаконно та протиправно висунув вимоги до платіжних доручення, наданих позивачем, які не відповідають чинному на момент їх складення законодавству.
Окрім того, колегія суддів враховує, що листом 16.03.2023 (вих. № 23/12/) ПП «ТД «Золота Миля» на запит (Повідомлення) б/н до МД №23UA807200002676U2 митному органу були надані додаткові документи, зокрема: платіжні доручення про оплату за товар №248 від 17.11.2022, №305 від 20.01.2023 з печатками банку та підписом відповідальної особи та є підтвердженням оплати товару та надані до митного органу платіжні доручення про оплату транспортних послуг №325 від 10.02.2023, №348 від 14.03.2023.
Стосовно посилання апелянта про ненадання декларантом документів щодо вартісних характеристик від виробника товару (прайс-листи, калькуляція, тощо), колегія судів звертає увагу на таке.
У силу наведених вище приписів ч. 3 ст. 53 МК України ці документи не входять в перелік обов`язкових документів, які має надати декларант до митного органу, який передбачений ч. 2 ст. 53 МК України. Крім того, прайс-листи, калькуляція, тощо надаються за їх наявності. Ненадання цих документів автоматично не призводить до корегування митної вартості товарів. Необхідною умовою вимагати документи, щодо вартісних характеристик товару є наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявність ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Більш того, поза увагою апелянта лишилося те, що ПП «Торговий дім «Золота миля» б/н до МД №23UA807200002676U2 було надано прайс лист б/н від 28.10.2022.
Щодо підстав здійснення верифікації митної декларації країни відправлення відповідно до вимог листа ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп, колегія суддів зазначає, що проведення верифікації експортної митної декларації не передбачено положеннями Митного Кодексу України або інших законів, а вказано у Листі ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп, який адресований начальникам регіональних митниць, не зареєстрований в Міністерстві юстиції, носить суто інформаційний відомчий характер, отже не може визначати права та обов`язки суб`єктів господарювання.
Одночасно, відсутність перекладу експортної митної декларації безпосередньо не впливає на оцінку обґрунтованості вибору методу визначення митної вартості, а переклад українською мовою експортної митної декларації може слугувати лише додатковим документом на підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Разом з цим, відповідачем ані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, ані у відзиві, не наведено обставин в обґрунтування необхідності надання перекладу вказаної експортної декларації, пов`язаних з перевіркою або підтвердженням відомостей, зазначених у митній декларації. Так само, не зазначено обґрунтування необхідності здійснення декларантом верифікації декларації країни відправлення, враховуючи, що в силу положень вказаного листа Державної митної служби України, на який посилається сам відповідач, верифікована експортна митна декларація використовується митними органами виключно як додаткова довідкова інформація
Митна декларація країни відправлення не входить в перелік документів, визначених ч. 2 ст. 53 МК України, які підтверджують митну вартість товарів та обов`язково мають надаватися до митниці.
Доводи апелянта про те що у рахунку-проформі № SC/22/SPF/1251-(1) від 28.10.2022 та у рахунку-фактурі № SPF22/2029 від 27.12.2022 умовою поставки зазначено FCA Belawan Port, у Експортній МД зазначено умову поставки FCA Free Carrier, а у ЕМД № UA807200/2023/002676 від 14.03.2023 зазначено умову поставки FCA Belawan не відповідає дійсності, оскільки в експортній митній декларації 070648 від 23.12.2022 в п.21., п.22 зазначені умови поставки FCA Belawan, що повністю збігається з умовами поставки, зазначеними у МД №23UA807200002676U2 від 14.03.2023.
Твердження апелянта про те, що в контракті №BO-103-241016 та додатку до контракту №1 підписи не співпадають з підписами у додаткових угодах № № 2, 3 та специфікації №96, є безпідставним оскільки доказів того, що митним органом проводилося почеркознавча експертиза не надано, а у відповідальних осіб митних органів відсутнє повноваження самостійно визначати справжність підписів будь-якої особи.
Вказані обставини підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами.
Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195 (далі - Правила № 598), посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні про коригування допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МКУ з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У спірному рішенні відповідачем використано дані щодо митної вартості з митної декларації №UA807200/2023/407 від 17.01.2023, проте не зазначено обґрунтувань проведених коригувань митної вартості, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови. Лише те, що постчальник є одним й тим часте не дає підстав вважати, що ним поставлявся по названій митній декларації товар, який відповідає характеристикам товару, придбаного позивачем. 
Окрім того, митний орган, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі - не надав копію митної декларації №UA807200/2023/407 від 17.01.2023.
Отже, доказів того, що митний орган при обрахунку митної вартості товару за спірним рішенням врахував найменування товарів, їх якість, обсяг партії ввезених товарів, умови поставки, комерційні умови не надав.
З огляду на зазначене, підстави застосування відповідачем другорядного (резервного) методу визначення митної вартості не є доведеними, а розрахована митна вартість - не є обґрунтованою.
З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, колегія суддів дійшла висновку, що нечіткість та частково безпідставність витребування додаткових документів митним органом призвели до порушення прав позивача при проведенні консультацій з декларантом, що призвело до прийняття спірного рішення без урахування документів, наявних у позивача та належним чином підтверджуючих заявлену позивачем митну вартість, які містять належну та достатню інформацію про товар та його ціну, та відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості, підтверджують повноту та правильність її визначення декларантом.
Відповідно, застосування митним органом другорядного методу - резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості без доведення підстав проведених коригувань колегія суддів також визнає необґрунтованим.
Щодо доводів апелянта стосовно того, що на час звернення позивача до суду та розгляду справи спірна картка відмови вичерпала свою дію і права та інтереси позивача жодним чином не порушувала, а отже підстави для її скасування та дослідження правомірності цієї картки відмови по суті у суду першої інстанцій були відсутні, колегія суддів зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України)
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України)
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. ч. 1. 2 ст. 5 КАС України)
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000126/2 від 16.03.2023 винесено відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені МК України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Як наслідок, підлягають скасуванню й картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000125, прийнята відповідачем у зв`язку з винесенням цього рішення.
Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що скасування вказаних карток відмови не є належним способом захисту прав позивача, з наступних підстав.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 256 МК України визначено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до ч. 9-10 ст1 264 МК України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.
Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.
Частиною 12 ст. 264 МК України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику..
Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації та у митному оформленні (випуску) товарів є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи органу доходів і зборів про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.
Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
Таким чином, картка відмови у митному оформленні є рішенням митного органу, яке впливає на права та обов`язки декларанта та яке може бути оскаржене в порядку адміністративного судочинства.
Дані висновки відповідають практиці Верховного Суду викладену у постановах від 18 червня 2020 року у справі №813/2657/16, від 04 вересня 2020 року у справі № 825/573/17.
У апеляційній скарзі апелянт також посилається на наявність  висновків Верховного Суду України та Верховного Суду, та його власний аналіз висновків Верховного Суду викладених у постановах від 16.09.2015 по справі №826/4418/14, від 21.02.2018 по справі №826/15718/16, від 04.08.2021 по справі №520/3421/19 та №520/4787/19, від 13.01.2021 по справі 805/2942/16-а, від 02.04.2019 по справі №826/14258/15, від 02.04.2019 по справі №815/4150/14, аналіз висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.08.2019 по справі №826/19400/15).
Надаючи оцінку можливості застосування наведених позицій Верховного Суду та аналізу апелянта висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.08.2019 по справі №826/19400/15, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналіз вказаної норми свідчить, що врахуванню підлягають висновки Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права.
Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Так, предметом касаційного перегляду у межах постанови Верховного Суду України від 16.09.2015 по справі №826/4418/14 були позовні вимоги щодо неподання до ГУ ДКС висновку про повернення Товариству з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів, тобто ця справа жодним чином не стосувалася оскаржень рішень митного органу, а відтак немає жодних висновків, які можуть бути застосовані у межах справи, що переглядається судом апеляційної інстанції.
У межах справи №826/15718/16 Верховний Суд переглядав вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Довіра та гарантія» до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо не відображення в інтегрованій картці платника переплати з податку на доходи фізичних осіб та з єдиного соціального внеску. Тобто, вказана справа жодним чином не стосується митної справи та відповідно не мітить жодного висновку про застосування приписів митного законодавства.
Наведений апелянтом «висновок», викладений у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 по справі №520/3421/19 та №520/4787/19, відповідно до «Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність у ЄАІС ДФС інформації про митну вартість подібних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості» є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та не стосується порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судами попередніх інстанцій при розгляді аналогічних спорів, а тому не має жодного значення при розгляді цієї справи.
Стосовно покликання апелянта на те, що аналіз висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.08.2019 по справі №826/19400/15 дає підстави стверджувати, що спрацювання ризиків АСАУР вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів, колегія суддів безпідставними та зазначає, що у тексті названого судового рішення вказано «наявність у ЄАІС Держмитслужби України інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів МОЖЕ бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.». Застосування Верховним Судом слова «може» свідчить, що спрацювання ризиків не є безумовною підставою для витребування додаткових документів.
Апелянт також безпідставно акцентував увагу суду на висновку Верховного Суду, нібито зробленому у постанові від 13.01.2021 по справі 805/2942/16-а, який «ЗВОДИТЬСЯ» до того, що «спрацювання профілю ризику в системі АСАУР та встановлення факту заниженої митної вартості спірного товару в порівнянні з цінами на ідентичні товари, митне оформлення яких вже здійснено, за допомогою використання ПІК ЄАІС є достатньою підставою для витребування додаткових документів», колегія суддів вказує апелянтові, що такий висновок у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 по справі 805/2942/16-а відсутній та вигаданий апелянтом.
Також колегія суддів критично ставиться до вирваного апелянтом з контексту «висновоку», викладеного у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 по справі №826/14258/15, від 02.04.2019 по справі №815/4150/14, суть якого апелент зводить до того, що «Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу». Разом з цим колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт ігнорує твердження Верховного Суду у постанові від 02.04.2019 по справі №826/14258/15 про те, що «Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.»
Отже, наведені апелянтом висновки та його аналіз/зведення висновків суду касаційної інстанції не стосуються висновків Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права у подібних правовідносинах, а тому не мають жодного значення при розгляді цієї справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що порушення норм процесуального права полягає у ненаданні належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм процесуального права, а саме ст.ст.2, 90, ч.3 ст.242, ч.4 ст.246 КАС України, а неправильне застосування судом норм матеріального права полягає у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме, ст.ст.52-64, 257, 266 МК України є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.
З урахуванням наведених висновків суду, доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваних рішень є безпідставними.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні застосовано положення МК України у редакції, що діяла до прийняття Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» №440-ІХ від 14.01.2020, а саме поняття «митні органи» по тексту рішення суду першої інстанції вживається як «органи доходів і зборів» колегія суддів вважає слушними, проте зазначення митного органу органом доходів та зборів жодним чином не вплинуло на правильність вирішення судом спору по суті.
У силу приписів ст. 317 КААС України, застосування судом першої інстанції норм, у попередній редакції МК України, яка змінилася виключно у найменуванні митного органу не може бути визнано достатньою підставою для скасування правильного по суті рішення.
З огляду на вищевикладене, вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року по справі №520/22238/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  13.06.2024.