ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 червня 2024 року
м. Київ
справа № 937/8891/19
провадження № 51-2450 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                            ОСОБА_5 ,
засудженого (в режимі відеоконференції)                  ОСОБА_6 , 
захисника (в режимі відеоконференції)                      ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 лютого 2023 року. 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року ОСОБА_6 засуджено за пунктами 1, 2, 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 304 Кримінального кодексу України (далі - КК) (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Верховний Суд України ухвалою від 23 грудня 2004 року вказаний вирок апеляційного суду залишив без змін.
Засуджений ОСОБА_6 подав заяву про перегляд вказаних судових рішень за виключними обставинами. 
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області ухвалою від 03 лютого 2020 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року за виключними обставинами та повернув вказану заяву скаржнику разом з усіма доданими до неї матеріалами. 
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 01 квітня 2020 року залишив вказану ухвалу місцевого суду без змін. 
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2021 року касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 задоволено частково, а ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2020 року скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 16 лютого 2023 року залишив вказану ухвалу місцевого суду без змін. 
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Мотивуючи свою позицію засуджений зазначає, що після повернення справи з суду касаційної інстанції, Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області почав розгляд справи про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, про що свідчать ухвали від 03 та 09 червня 2021 року, однак після зміни головуючого судді, в задоволенні вимог про перегляд судового рішення за виключними обставинами було відмовлено. 
Крім того, ОСОБА_6 вказує, що судове засідання 19 липня 2021 року в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області здійснювалось без його участі та участі його захисника, при цьому звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні технічні носії з записом судового засідання. 
Також зауважує, що суд першої інстанції, всупереч постанови Верховного Суду від 01 квітня 2021 року, розглядаючи клопотання про поновлення процесуального строку, дав оцінку заяві в цілому.
Зазначає, що відсутність захисника під час касаційного розгляду справи встановлено Великою Палатою Верховного Суду в 2019 році, а під час розгляду справи № 937/8891/19 в суді касаційної інстанції в 2020-2021 роках встановлено факт зникнення з матеріалів справи його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. 
Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу засудженого не надходило.
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні:
- засуджений ОСОБА_6 та його захисник  ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити;
- прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги засудженого, просила оскаржувані судові рішення залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) cуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року ОСОБА_6 засуджено за пунктами 1, 2, 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 304 КК (1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Верховний Суд України ухвалою від 23 грудня 2004 року вказаний вирок апеляційного суду залишив без змін.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою про перегляд вказаних судових рішень за виключними обставинами. 
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного суду України від 23 грудня 2004 року.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2009 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України ухваленого 30 вересня 2009 року, здійснено тлумачення положень ст. 59 Конституції України та вказано, що право кожного на правову допомогу треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.
Відтак, місцевий суд вказав, що Конституційний Суд України, ухвалюючи зазначене рішення, в даному випадку виконував повноваження, передбачені п. 2 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України», у зв`язку з чим дійшов висновку, що така обставина не відноситься до виключної обставини.
Своє рішення суд першої інстанції також обгрунтував тим, що ОСОБА_6 як на ще одну підстав для перегляду рішення щодо нього зазначив, що у постанові від 10 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду визнала незабезпечення права на захист істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, однак місцевий суд зауважив, що вказане процесуальне рішення також не є виключною обставиною в розумінні ст. 459 КПК. 
При цьому, оскільки рішення Конституційного Суду України, яке може слугувати підставою для перегляду за виключною обставиною ухвали Верховного Cуду України від 23 грудня 2004 року щодо ОСОБА_6 , не ухвалювалось, місцевий суд вважав недоречним вирішення питання поновлення пропущеного, на думку засудженого, строку звернення до суду.
Водночас, при постановленні оскаржуваного судового рішення було зазначено, що вирішення судом питання про відкриття провадження означає, що питання стосується того, чи є підстави для відкриття провадження, у зв`язку з чим суд першої інстанції вважав, що таке формулювання дає повноваження як відкрити, так і відмовити у відкритті провадження, і вирішення цього питання залежить від наявності або відсутності підстав для відкриття провадження.
З огляду на зазначене, місцевий суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року.
Суд апеляційної інстанції ухвалою від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вказане рішення суду першої інстанції - без змін.
Так, залишаючи апеляційну скаргу засудженого без задоволення, суд апеляційної інстанції зазначив про правильність висновків суду першої інстанції щодо того, що наведені у заяві засудженого обставини не входять до переліку виключних, передбачених ч. 3 ст. 459 КПК. 
Крім цього, апеляційний суд зауважив, що наведені засудженим обставини не є і нововиявленими.
Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження, оскільки зазначені засудженим обставини не належать до визначеного законом предмета перегляду судових рішень згідно з главою 34 КПК, так як офіційне тлумачення норм Конституції України та практика Верховного Суду не є ані виключними, ані нововиявленими обставинами у розумінні змісту частин 2, 3 ст. 459 КПК. Суд апеляційної інстанції також зауважив, що вказаний перелік таких обставин є вичерпним. 
При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з постановленням судом першої інстанції рішення саме про відмову у відкритті провадження, зазначивши, що постановлення такого рішення повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду (провадження № 13-4зво22, № 51-3497ск22 щодо ОСОБА_6 ).
Водночас, суд апеляційної інстанції вважав необґрунтованими доводи засудженого щодо порушення його права на захист (які є аналогічними з доводами касаційної скарги), зокрема щодо того, що місцевий суд розглянув його заяву про перегляд судових рішень за виключними обставинами за його відсутності та за відсутності захисника. 
Зокрема, апеляційний суд зауважив, що нормами КПК, які регулюють порядок здійснення провадження за виключними обставинами, не передбачено обов`язкової участі засудженого та захисника в судовому засіданні в тому разі, якщо суддя дійде висновку про відсутність підстав для відкриття провадження.
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК, а переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі засудженого не наведено, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення викладених в апеляційній скарзі вимог.
З такими висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року в цілому погоджується і Верховний Суд. 
Відповідно до ч. 1 ст. 461 КПК заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Положеннями частин 4, 5 ст. 462 КПК визначено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду та обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин. 
Частиною 2 ст. 464 КПК визначено, що не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам ст. 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Згідно з ч. 3 ст. 459 КПК виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, за результатами дослідження заяви ОСОБА_6 про перегляд судових рішень за виключними обставинами, встановив, що офіційне тлумачення норм Конституції України та практика Верховного Суду не є виключними обставинами. При цьому суд апеляційної інстанції наголосив, що не є такі обставини і нововиявленими. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанції щодо необхідності відмови у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року, є обґрунтованими. 
При цьому, доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, всупереч постанови Верховного Суду від 01 квітня 2021 року, розглядаючи клопотання про поновлення процесуального строку, дав оцінку заяві в цілому, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, відповідно до якого, розгляд питання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами було визнано недоречним. 
Колегія суддів зауважує, що така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду. 
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні (справа 2035/7338/2012, провадження № 13-53зво23), не знайшовши підстав для відкриття провадження за заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, зазначила, що не вважає за доцільне розглядати клопотання заявника щодо поновлення строку на подачу заяви.
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги засудженого в цій частині не спростовують законність та обґрунтованість судових рішень. 
Такими, що не спростовують законність та обґрунтованість судових рішень є і доводи касаційної скарги про те, що після повернення справи з суду касаційної інстанції, місцевий суд почав розгляд справи про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, однак після зміни головуючого судді в задоволенні вимог про перегляд судового рішення за виключними обставинами було відмовлено. 
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті та статтею 320 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року задоволено заяву засудженого ОСОБА_6 про відвід головуючого-судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_9 від розгляду заяви ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами та клопотання про поновлення процесуального строку, а вказану заяву та клопотання передано до канцелярії Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області для проведення повторного розподілу головуючого у справі автоматизованою системою документообігу суду в порядку, визначеному ст. 35 КПК. 
Відтак, суддя-доповідач, який був визначений у даному кримінальному провадженні після задоволення вказаної заяви про відвід, з огляду на вищенаведене положення КПК, обґрунтовано вирішив питання, які виникають на етапі відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами за правилами ст. 464 КПК, а саме, за наявності для цього обґрунтованих підстав, відмовив у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про перегляд за виключними обставинами вироку апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23 грудня 2004 року.
При цьому, така позиція в цілому узгоджується з постановою об`єднаної палати Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 1-7/12 (провадження         № 51-1232 кмо 18), відповідно до якої, якщо суддя-доповідач апеляційного суду відкрив кримінальне провадження за нововиявленими обставинами за заявою особи, а в подальшому воно внаслідок ліквідації суду було передано до новоутвореного суду, то цей суд вправі вирішувати питання, які виникають на етапі відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами за правилами ст. 464 КПК.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 464 КПК заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді, колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому ст. 35 цього Кодексу. Не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам ст. 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
У ч. 4 ст. 464 КПК передбачено, що відкривши кримінальне провадження за нововиявленими або виключними обставинами, суддя надсилає учасникам судового провадження копії ухвали про відкриття провадження, заяви про перегляд і призначає дату, час та місце судового засідання, про що повідомляє зазначених осіб.
З огляду на зазначене, судове засідання призначається лише у разі відкриття провадження, проте суддею, з урахуванням вищенаведених положень, рішення про відкриття та призначення до розгляду провадження не приймалося, відтак, доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні технічні носії з записом судового засідання, є безпідставними. 
Доводи касаційної скарги про те, що відсутність захисника під час касаційного розгляду справи встановлено Великою Палатою Верховного Суду в 2019 році, з огляду на зміст цього рішення (постанова від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18) є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме порушення його права на захист під час розгляду кримінальної справи у суді касаційної інстанції, проте у своєму рішенні Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що вимоги ОСОБА_6 про встановлення передбачених підстав для призначення чи відмови в призначенні захисника під час розгляду кримінальної справи вирішуються в межах цієї справи, однак не зазначили, що такі не можуть розглядатися шляхом встановлення такого факту в іншій справі за правилами будь-якого судочинства, а не лише цивільного. 
Також у зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду вказала, що рішення судів попередніх інстанцій необхідно змінити, доповнивши їх мотивувальні частини вказівкою про неможливість встановлення в іншій (новій) справі фактів вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень, шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) за правилами будь-якого судочинства.
Крім цього, доводи касаційної скарги про те, що під час розгляду справи № 937/8891/19 в суді касаційної інстанції в 2020-2021 роках встановлено факт зникнення з матеріалів справи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з огляду на положення, передбачені статтями 459, 462, ч. 2 ст. 467 КПК, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки не стосуються предмету перегляду, а саме рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цьому провадженні. 
З огляду на вищезазначене, оскільки таких істотних порушень, які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення не встановлено, то касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 лютого 2023 року - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                        ОСОБА_3