УХВАЛА
 
06 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 639/4436/17
провадження № 61-8241ск24
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                        
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
26 липня 2017 року КП «Харківводоканал» звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило: стягнути заборгованість за надання послуг: із централізованого водопостачання у розмірі 6 663,29 грн; централізованого водовідведення - 4 605,59 грн; три проценти річних від простроченої суми - 357,67 грн; інфляційні втрати - 1 877,84 грн за період з 01 жовтня 2013 року до 31 липня 2018 року.
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
 
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09 грудня 2013 року до 31 липня 2018 року за надані послуги централізованого водопостачання - 6 605,77 грн, послуги з централізованого водовідведення - 4 583,08 грн, інфляційні втрати - 1 877,36 грн, три проценти річних від простроченої суми - 357,36 грн, а всього 13 423,57 грн, судові витрати по 533,33 грн з кожного.
 
В іншій частині позову відмовлено.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.
 
Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову частково.
 
Стягнено із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09 грудня 2013 року до 31 липня 2018 року за надані послуги централізованого водопостачання по 1 651,44 грн з кожного, заборгованість за надані послуги централізованого водовідведення по 1 145,77 грн з кожного, три проценти річних від простроченої суми - 89,34 грн з кожного та інфляційні втрати - 469,34 грн з кожного.
 
Стягнено з ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09 грудня 2013 року до 31 липня 2018 року за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі 3 302,88 грн, за надані послуги централізованого водовідведення 2 291,54 грн, три проценти річних від простроченої суми - 178,68 грн та інфляційні втрати- 938,68 грн.
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
13 березня 2020 року ОСОБА_4 подала до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2019 року.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року змінено в частині стягнення розміру судового збору, зменшено його стягнення з 800,00 грн до 784,00 грн із кожного.
 
В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишено без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2019 року, постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року, оскільки оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі.
 
07 грудня 2023 року на адресу Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року цивільну справу № 639/4436/17 за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами передано до Полтавського апеляційного суду.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2023 року за нововиявленими та виключними обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
03 червня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року в указаній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2024 року слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Право касаційного оскарження передбачене статтею 389 ЦПК України.
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Ураховуючи наведене, оскарження ухвали апеляційного суду про залишення заяви про перегляд за нововиявленими та виключними обставинами без руху статтею 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року слід відмовити з таких підстав.
 
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
 
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 13 504,39 грн, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 травня 2024 року у справі за позовом комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	А. І. Грушицький   	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров