РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/13247/21
Провадження № 22-ц/4815/603/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Андрошулік І. А. 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження ОСОБА_2 на додаткову ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року у складі судді Панас О. В., постановлену в м. Рівне, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2  про  відшкодування  матеріальної та моральної   шкоди. 

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року вказана заява залишена без розгляду.

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про компенсацію витрат на професійну правничу та правову допомогу. Заява обґрунтована тим, що ухвалою суду від 21.12.2023 року позовну заяву залишено без розгляду, однак судом не вирішено питання про стягнення з позивача судових витрат по справі, про які вона заявляла у відзиві на позовну заяву. Просила суд стягнути з позивача на свою користь 7 200,00 грн. витрат на правову допомогу у справі.

Додатковою ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви. 

Ухвала суду першої інстанції вмотивована передбаченим законом правом відповідача заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, та обґрунтована тим, що залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, а достовірних доказів необґрунтованості дій позивача судом не встановлено.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою за невідповідності фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі покликається н ч. 5 ст. 142 ЦПК України, яка передбачає, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право. Наполягає, що дії позивача саме такими й були, адже позивач недобросовісно пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; систематично протидіяв правильному і швидкому вирішенню спору; недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – порушення прав та інтересів відповідача без належних обґрунтованих підстав; дії позивача були умисні, а суть спору зводилась до недобросусідських відносин; пред`являючи позов позивачка хотіла покласти вину за затоплення її квартири на заздалегідь і очевидно невинну відповідачку, бо мала до неї неприязне ставлення і такими діями мала намір принизити її гідність перед сусідами, які також були викликані як свідки по справі. Додає, що позивач не сприяла швидкому розгляду справи, часто не прибувала у судові засідання та не надіслала свого повноважного представника для участі в судових засіданнях під час розгляду справи; вчиняючи затягування судового процесу, подавала до суду заяви чи клопотання та подавала нові докази, не надсилаючи їх іншій стороні по справі для ознайомлення, повторно зверталася з одними і тими ж заявами, завідомо знаючи, що відповідачка у справі не винна, а винна інша особа, що підтверджується матеріалами цієї справи №569/13247/21 та №569/20507/23 за аналогічним позовом, але вже до ОСОБА_3 . Звертає увагу що розгляд справи продовжувався майже три роки. Стверджує, що заявивши безпідставний і необґрунтований позов до неналежного відповідача і ініціюючи ряд процесуальних дій по справі, де відповідачка була не винна, позивачка своїми навмисними діями спричинила відповідачці неминучі витрати на правову допомогу, які мають бути стягнені з неї. З наведених міркувань просить суд скасувати оскаржувану додаткову ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що до суду з позовом до ОСОБА_2  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди звернулася ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року вказана заява залишена без розгляду в порядку п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 30.06.2021 року (вх.№38244/21-вх.); 22.07.2021 року у справі відкрите спрощене позовне провадження, призначено судовий розгляд справи з викликом сторін.                
Справа призначалася в судові засідання неодноразово. В судові засідання, призначені на 22.11.2023 року, 21.12.2023 року ні позивачка, ні її представник не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду. Із заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не зверталися. 

Представником відповідачки подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки у судове засідання, з огляду на що позовна заява оскаржуваною ухвалою залишена без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Відповідно до роз`яснень, які міститься у п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Суд зазначає, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Разом з тим, заява відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це його право, яке не містить обмежень у його реалізації. Під час розгляду справи судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача. Крім того, витрати на правничу допомогу виникли у відповідача не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а в порядку реалізації відповідачем своїх процесуальних прав.

Необґрунтовані дії позивача є єдиною підставою для покладення на позивача обов`язку компенсувати витрати, що здійснені відповідачем, як це передбачено ч.5 ст.142 ЦПК України.

Стороною відповідача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткову ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                Хилевич С. В.
                                                               Боймиструк С. В.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду 
Суддя Рівненського
апеляційного суду                 Ковальчук Н. М.
30 травня 2024 року