ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1007/24 Справа № 185/8154/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самоткан Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Матяша О.О. на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 130 КупАП,
В С Т А Н О В И Л А :
       Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень на користь держави.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року та закрити провадження у справі щодо нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 14 червня 2023 року о 21 год. 50 хв. на 1055 км. автошляху М-30 він та його три товариша, з якими він проходив службу по мобілізації, знаходилися біля автомобіля «ВАЗ 21013», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв на узбіччі, а саме біля блокпосту, де вони приймали їжу та пили каву. В цей час до них підійшов поліцейській - сержант поліції ОСОБА_2 , який, не представившись, не повідомивши причини, почав вимагати для перевірки посвідчення водія, документи на автомобіль та питав, чи мають вони військові квитки,оскільки вони були у формі ЗСУ.
Після цього поліцейський висловив сумнів щодо стану здоров`я апелянта та запитав про вживання алкогольних напоїв, на що ОСОБА_1 відповів, що так, але це було вчора. Хто керував транспортним засобом, поліцейський не запитував. Далі він запропонував ОСОБА_1 пройти тест на алкогольне сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810, останній погодився - результат огляду на стан сп`яніння становив 0,62 проміле. Винуватим він себе не вважав, в протоколі не писав, що згоден цим результатом.
Зазначає, що не керував транспортним засобом, а тільки знаходився з товаришами по службі біля автомобіля, де приймали їжу та пили каву, і на відеозаписі з бодікамери поліцейського відсутні будь-які докази руху його автомобіля, зупинки його поліцейськими та перебування його за кермом, але суд не взяв це до уваги.
Також вказує, що поліцейський надав йому розпаковану трубку для продування Драгеру, що є явним порушенням його використання. Крім того, у відомостях про сервіс, градуювання та державну повірку вказана дата наступних обов`язкових градуювання та державної повірки - 02 лютого 2023 року, тобто державну повірку цього приладу було прострочено.
Ще апелянт зауважує, що судом не було задоволено клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та поліцейського ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення, з тих підстав, що суду достатньо показів допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 , а поліцейський не має право бути свідком.
На думку ОСОБА_1 , наведене в його апеляції свідчить про упередженість та необ`єктивність судді, у зв`язку з чим адвокатом Возним С.В. була подана заява про відвід.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою суду адвокат Матяш О.О. також подав в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд безпідставно відхилив клопотання про виклик та допит в якості свідків осіб, які були присутні під час складання адміністративних матеріалів, які надавали письмові пояснення, а також співробітника поліції, який складав ці матеріали.
       Зазначає захисник і про те, що надані матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого, ознак цифрового підпису автора, але під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи було встановлено, що на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. У зв`язку з цим вважає наданий суду відеозапис недопустимим доказом. 
       Також вказує, що з відеозапису неможливо встановити ані моменту зупинки транспортного засобу, ані хто керував ним, адже знаходження особи в нетверезому стані за кермом транспортного засобу, яке знаходиться в нерухомому стані, не є вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Звертає увагу апелянт і на те, що газоаналізатор Drager «Alcotest 6810», за допомогою якого проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , востаннє проходив перевірку калібровки 02.08.2022 року, зазначена дата наступного обов`язкового градуювання та державної перевірки - 02.02.2023 року, яка не була проведена, що є порушенням експлуатації даного приладу. До того ж, поліцейський встановив у Драгер вже розпакований мундштук, а тестове вимірювання взагалі не було проведено. 
       Крім того, на думку адвоката, з матеріалів справи не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівника поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників Возного С.В. та Матяша О.О., які приймали участь в режимі відеоконференції, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.
       Саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників законодавець поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.
       Статтею 130 КУпАП встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами вчинення адміністративного правопорушення та зібраними у відповідності з нормами КУпАП у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №057144 від 14 червня 2023 року, складеним належною особою у відповідності до вимог чинного законодавства; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, відповідно до якого огляд ОСОБА_1 проводився з використанням газоаналізатора Alcotest 6810 ARAM-2251, результат огляду на стан сп`яніння становив 0,62 ‰; роздруківкою з газоаналізатора “Alcotest Drager 6810”, відповідно до якого тест №1574 проведено 14 червня 2023 року о 22:03 год., результат – 0,62 ‰; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 червня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 направляється на огляд до закладу охорони здоров`я та від огляду ОСОБА_1 відмовився; рапортом працівника поліції від 14 червня 2023 року; відеозаписом з бодікамери працівника поліції, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та процедуру проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, в тому числі зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі; показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 про те, що обставини, зазначені в його письмових поясненнях, відповідають тим, що мали місце, а саме: 14 червня 2023 року в його присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, а саме продув алкотест, результат був позитивним, від проходження огляду в медичному закладі відмовився.
Зазначені докази є чіткими, узгоджуються між собою, та в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б їх спростовували.
       Як убачається з матеріалів адміністративної справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №057144 14 червня 2023 року о 21 год. 50 хв. на 1055 км. автошляху М-04, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проведено в установленому законом порядку з використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, результат – 0,62 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. 
       В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. 
       Доказів оскарження стороною захисту даного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №057144 від 14 червня 2023 року матеріали справи не містять, заперечень щодо процедури чи результату огляду чи будь-яких пояснень з приводу обставин, викладених у ньому, зокрема, надання йому для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння незапакованого мундштука для Драгеру, на що є посилання в поданих апеляціях, ОСОБА_1 надано не було, будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 пред”являв вимогу про направлення його до закладу охорони здоров`я, матеріали справи не містять. 
       До того ж, згідно з відповіддю Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області № 48-21878 від 25 грудня 2023 року сержант поліції ОСОБА_2 14 червня 2023 року ніс службу на блокпосту а/д НОМЕР_2 , згідно журналу розстановки сил та засобів, у зв`язку з чим апеляційні доводи стосовно відсутності повноважень у даного працівника поліції на зупинення транспортного засобу «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_3 та на складання адміністративного матеріалу стосовно ОСОБА_1 є безпідставними.
       Не можна також не погодитись і з посиланням суду першої інстанції на залишення без задоволення доводів сторони захисту стосовно безпідставності зупинки транспортного засобу з огляду на дії поліцейських в межах своїх повноважень під час несення служби на даному блокпосту у відповідності до «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456, яким встановлено, що водій автомобіля може бути зупинений під час проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду. 
       Твердження апелянтів про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є необґрунтованим та спростовується як рапортом працівника поліції від 14.06.2023 року, так і відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано, що 14 червня 2023 року о 21 год. 50 хв. автомобіль «ВАЗ 21013», д.н.з. НОМЕР_1 , на блокпосту зупинили для перевірки, з водійського сидіння на вимогу працівника поліції виходить ОСОБА_1 , який підтверджує керування ним транспортним засобом та вживання ним алкогольних напоїв. Надалі на відео можна побачити процедуру проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням газоаналізатора “Alcotest Drager 6810” та відмову останнього від проходження огляду в медичному закладі. Про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем «ВАЗ 21013», він працівникам поліції не повідомляв.
       На думку апеляційного суду, даний відеозапис є таким, що отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, встановлених нормами чинного законодавства, відеофіксація здійснюється безперервно, тому вказаний доказ є належним і допустимим, а обставини вчинення  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджуються сукупністю доказів,  а не лише даним відеозаписом з бодікамери працівника поліції.
       З метою спростування факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ 21013», д.н.з. НОМЕР_1 , 14 червня 2023 року на 1055 км а/д М04 стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у режимі відеоконференції, яке було задоволено апеляційним судом. Але від Димитровського міського суду Донецької області надійшла відповідь про неможливість проведення відеоконференції за участю свідка ОСОБА_3 у зв`язку з запровадженням дистанційної роботи суду через пошкодження його будівлі в результаті масованого ракетного обстрілу міста. 
       З урахуванням цього учасниками судового провадження було прийнято рішення про допит лише свідка ОСОБА_4 , якого 03 червня 2024 року було допитано апеляційним судом та стороною захисту в режимі відеоконференції з Савранським районним судом Одеської області, втім останнім під час допиту в суді апеляційної інстанції не було надано свідчень, які б могли слугувати доказом відсутності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та, як наслідок, наявність в діях останнього об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Суд апеляційної інстанції критично відноситься до показів свідка ОСОБА_4 про те, що саме він керував 14 червня 2023 року на 1055 км а/д М04 транспортним засобом «ВАЗ 21013», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки вони не підтверджуються сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, окрім пояснень самої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 , і з урахуванням дружніх відносин з даним свідком, якого можна сприймати як зацікавлену особу, вважає це певною лінією захисту, побудованою задля уникнення останнім притягнення до адміністративної відповідальності.
Тож, з огляду на вищенаведене, доводи поданих апеляційних скарг стосовно не керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
       Відхиляє апеляційний суд і доводи про недійсність результатів огляду за допомогою газоаналізатору через пропуск строків проходження державної повірки та обов`язкового градуювання. Як убачається з наданих на запит суду органом поліції документів, зокрема, свідоцтва про повірку газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alkotest 6810» зав.№ ARAM-2251, він відповідає вимогам ДСТУ 8950.2019 Метрологія. Строк дії свідоцтва до 09 серпня 2024 року.
       В контексті оцінки як доказу висновку спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810», загальним правозастосовним актом є ст. 266 КУпАП, спеціальними – Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, та акти, що регулюють дозвіл на застосування спеціальних технічних засобів МОЗ та Держспоживстандартом.
       Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що калібрування має відбуватися кожні 6 місяців, суд вважає необґрунтованим, так як затверджений тип засобів вимірювальної техніки Газоаналізатори (алкотестери) виробництва компанії Drager Saftety AG&aст; Co. KGaA, Німеччина, що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 і становить 1 рік.
       Згідно із ч. 2 ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено, а відповідно до ст. 17 цього Закону законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
       У чеку з результатом тестування на алкоголь є посилання на останнє калібрування — 02 серпня 2022 року (а. с. 3). Отже, на час проходження огляду на стан сп`яніння — 14 червня 2023 року — 1 рік ще не пройшов. Свідоцтво про повірку газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alkotest 6810» зав.№ ARAM-2251 чинне до 09 серпня 2024 року. Згідно з даним свідоцтвом зазначений прилад відповідає вимогам ДСТУ 8950.2019 Метрологія. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що вказаний газоаналізатор, яким проводився огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства. 
       Доводи апеляційної скарги захисника, що на оптичному диску, який міститься в матеріалах справи, відсутній цифровий підпис особи, яка є автором, не є слушними, оскільки наявність електронного примірника документа допускається відповідно до ст.7 Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” та кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Наданими матеріалами не спростовано, що відеозапис було здійснено під час зупинки ОСОБА_1 на нагрудний відеореєстратор №4908, крім того, при копіюванні будь-якого файлу на інший носій, в разі відсутності інших маніпуляцій, отримується похідний файл з тими самими даними, що і вихідний, вихідний та похідний файли відрізняються лише атрибутами, а саме датою та часом створення файлів.
       Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Разом з цим КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису. 
       Що стосується інших аргументів апеляційної скарги, то вони, на думку суду апеляційної інстанції, мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення. 
       Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Апеляційним переглядом також встановлено, що накладаючи адміністративне стягнення суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, яке характеризуються умисною формою вини, складає підвищену суспільну небезпечність, становить небезпеку дорожнього руху та несе загрозу для його учасників, і призначив його у встановлений КУпАП строк з дня вчинення правопорушення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для закриття провадження у відповідності до п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у апеляційного суду немає.
       Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення стосовно винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подані на неї апеляційні скарги - без задоволення. 
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційні скарги ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Матяша О.О.— залишити без задоволення.
       Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 130 КупАП — залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        Н.М. Онушко