Справа № 466/7138/23                                Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й. 
Провадження № 22-ц/811/564/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Провадження № 22-ц/811/653/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
                      з участю ОСОБА_1  та її представника ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3  на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та спростування недостовірної інформації, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та спростування недостовірної інформації.
Позовні вимоги мотивувала тим, що 22 серпня 2022 року в судових дебатах під час судового засідання по справі №466/7277/21 адвокат Галань В.М., котрий представляв інтереси ОСОБА_4 подав недостовірну інформацію, а саме зазначив:
«тим більше , зважаючи, що в мене і пана ОСОБА_5 , позивача, то я вже незнаю, я не рахував, шостий, сьомий, восьмий судовий процес, де він різні сторони представляє і всюди ОСОБА_6 виступає свідком і завжди говорить те, що є потрібно пану ОСОБА_5 , особисто, як позивачу, чи як представнику позивача чи керівника, тому варто це врахувати при наданні оцінки її пояснень». 
Позивачка вважала, що суд врахував сказане адвокатом Галанем В.М. і виніс незаконне рішення по справі, котре було скасоване судом апеляційної інстанції 14 лютого 2023 року.
Відповідач порушуючи її права подав недостовірну інформацію спричинивши її моральну шкоду.
З врахуванням зазначених обставин позивачка на підставі ст.ст.23, 1167 ЦК України просила:
стягнути з ОСОБА_3 в якості компенсації 80 000 гривень моральної шкоди;
зобов`язати ОСОБА_3 спростувати подану ним інформацію, у той же спосіб, в який вона була подана, тобто аналогічно організувати судове засідання з тими ж учасниками, на якому спростувати подану ним недостовірну інформацію, аналогічно під аудіо запис.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; працюючого адвокатом "Галань і партнери", що за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) в якості компенсації за нанесення моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
У стягненні з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 в якості компенсації за нанесення моральної шкоди 78 000 (сімдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. - відмовлено.
У позовній вимозі ОСОБА_1 про зобов"язання ОСОБА_3 спростувати подану ним недостовірну інформацію у той же спосіб, в який вона була подана, тобто аналогічно організувати судове засідання з тими ж учасниками, на якому спростувати подану ОСОБА_3 недостовірну інформацію, аналогічно під аудіозапис - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; працюючого адвокатом "Галань і партнери", що за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь держави судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.
Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 рокуу заяві ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено повністю.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року в частині стягнення моральної шкоди оскаржив ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачка не довела у належний спосіб завдання їй моральної шкоди, а суд першої інстанції, вважаючи, що має місце поширення недостовірної інформації, зробив це без належної оцінки всіх обставин цієї справи та без врахування судової практики у подібних правовідносинах, наслідком чого стало винесення необґрунтованого рішення.
Стверджує, що в даному випадку мало місце звичайне ненавмисне перебільшення, гіпербола, та не свідоме цілеспрямоване повідомлення недостовірної інформації: про це свідчить і стиль цього повідомлення: відповідач не вказував чітку кількість судових засідань, в яких брала участь в якості свідка позивачка: була висловлена узагальнена суб`єктивна думка відповідача.
Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 рокув частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяння моральної шкоди - відмовити повністю.
Додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що обсяг і вартість наданої правової допомоги за договором визначається у відповідному Розрахунку (акті виконаних робіт), який є невід`ємним додатком до цього Договору і свідчить про виконання Сторонами своїх зобов`язань.
Вказує, що в акті виконаних робіт передбачено, що протягом трьох днів після вступу рішення суду в законну силу, та видачу виконавчого листа по справі №466/7138/23 ОСОБА_1 зобов`язується сплатити кошти за надання правової допомоги у сумі 15 930 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять ) гривень.
Зазначає, що при ухваленні додаткового рішення по справі суд не досліджував ані розмір витрат на правничу допомогу, ані перелік послуг, а лише звернув увагу на відсутність документів про сплату коштів на професійну правову допомогу.
Просить додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 930 грн та 3000 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримання своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_3 на підтримання його апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, відповідно апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що висловлювання ОСОБА_3 в судовому засіданні 22 серпня 2022 року під час дебатів у справі №466/7277/21 про участь ОСОБА_1 в якості свідка у шести-восьми судових процесах за участю адвоката Стегніцького А.М. базуються на реальних подіях за своїми стилістичними ознаками не були оціночними судженнями і спричинили позивачці моральну шкоду.
З такими висновками суду погодитися не можна із наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 серпня 2022 року, в судових дебатах під час судового засідання по справі №466/7277/21, ОСОБА_3 , як адвокат, котрий представляв інтереси відповідача по справі ОСОБА_4 , на тридцять шостій хвилині і сорок третій секунді судового засідання, сказав наступне: "я не рахував... шостий, сьомий, восьмий судовий процес, де ОСОБА_2 різні сторони представляє, і всюди ОСОБА_6 виступає свідком, і завжди говорить те, що є потрібно пану ОСОБА_5 , особисто, як позивачу, чи як представнику позивача керівника, тому варто це врахувати при наданні оцінки її пояснень."
Такі висловлювання адвоката Галаня Ю.С. який представляв сторону відповідача по справі №466/7277/21, ОСОБА_1 розцінила як недостовірну інформацію відносно неї, що спричинило її моральну шкоду.
У той же час, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.
Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).
Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46,  08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.
Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка просивла суд визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права і спричинила моральну шкоду поширену адвокатом Галанем В.М. інформацію про те, що вона завжди виступає свідком у справах де адвокат Стегніцький А.М. бере участь і завжди на строноі останнього.
Однак слід зазначити, що інформація, яку позивачка просить спростувати, поширена адвокатом Галанем В.М. в іншій цивільній справі №466/7277/21 не є такою, що підлягає спростуванню в розумінні положень статті 277 ЦК України і суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у її спростуванні.
Спірні висловлювання ОСОБА_3 стосовно особи позивачки є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідача, засновані на його баченні певних подій, зокрема участі ОСОБА_1 у справах де бере участь адвокат Стегніцький А.М. і не можуть бути витлумачені як повідомлення про конкретні факти, тому не є недостовірною інформацією.
Суб`єктивні думки і погляди на підставі закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню.
Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 липня 2023 року у справі №341/1988/21.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20 (провадження № 61-9907св22).
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, не надав належної правової оцінки поданим сторонами доказам, та дійшов помилкового висновку про спричинення моральної шкоди позивачці ОСОБА_1 внаслідок висловлювань ОСОБА_3 у справі №466/7277/21 оскільки не доведено протиправності дій відповідача та відповідно порушення її особистих немайнових прав унаслідок поширення відповідачем спірної інформації.
Колегія суддів з розумінням ставиться до особи позивачки яка є людиною з інвалідністю першої групи по зору, підгрупа «Б» з дитинства, і захищає її права коли такі порушуються (див.справу № 466/9982/22), однак у даній справі діями відповідача не порушені права позивачки і жодної моральної шкоди не спричинено.
Зазначених обставин не врахував суд перешої інстанції та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди.
З врахуванням наведенного апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог ОСОБА_1 .
Як зазначено вище, згідно додаткового рішення Жовківського районного суду від 01 лютого 2024 року відмовлено у заяві ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката Стегніцького А.М. по даній справі.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на строни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1.у разі задовлення позову - на відповідача;
2.у разі відмови в позові – на позивача
3.у разі часткового задоволення позову – на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, то й відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 000 гривень моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
Скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 2 147 гривень судових витрат.
В решті рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 07 червня 2024 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.