Номер провадження: 22-ц/813/4096/24 
Справа № 522/11565/21
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                            Назарової М.В.,
суддів:                                                        Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                                Лупши В.В.,
учасники справи: стягувач – ОСОБА_1 , боржник – ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження – головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлія Степанівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 
на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року, постановлену Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Науменка А.В. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни про залучення працівників поліції, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 ,

                                       в с т а н о в и в: 

03 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни про залучення працівників поліції, яку мотивувала тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року (справа № 522/11565/21) зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволено частково.
Встановлено наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
Графік зустрічей батька з дитиною до досягнення 10 років:
- кожної першої, другої та четвертої неділі місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора;
- кожної третьої суботи місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора;
- кожну середу з 16.00 години дня до 19.00 години дня;
- дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини.
- у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичного проживання за попередньою домовленістю.
- після досягнення ОСОБА_5 шести років половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул за попередньою домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі з правом виїзду дитини з батьком за межі країни для оздоровлення та відпочинку.
14 серпня 2023 року Головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною відкрито виконавче провадження № 72514739 з примусового виконання Виконавчого листа № 522/11565/21, виданого 24 січня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси.
Щодо зустрічей Стягувача з дитиною вже в рамках примусового виконання судового рішення - до винесення оскаржуваної постанови - скаржник повідомила, що зустрічі ОСОБА_1 з дитиною відбувались в наступні дати: 27 серпня 2023 року, 30 серпня 2023 року, 03 вересня 2023 року, 06 вересня 2023 року, 10 вересня 2023 року, 13 вересня 2023 року, 18 вересня 2023 року, і ОСОБА_2 забезпечила присутність малолітньої дитини на кожній з вищеперерахованих зустрічей.
При цьому, що стосується 13 вересня 2023 року та 18 вересня 2023 року, то зустріч Стягувача з дитиною не відбулась, оскільки останній повідомив, що хворіє і не приходив на зустріч.
На кожній з вищеперерахованих зустрічей Стягувач ОСОБА_1 проводив час з дитиною.
Проте, 22 вересня 2023 року ОСОБА_2 стало відомо з Автоматизованої системи виконавчого провадження про те, що 18 вересня 2023 року Головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною прийнято постанову про залучення представників органів внутрішніх справ, якою постановлено:
Залучити працівників Київського відділу поліції для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця/ів та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 27 вересня 2023 року з 16.00 години дня за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, буд. 135-Г (дитячий майданчик).
Постанову від 18 вересня 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ скаржник вважає неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що виконавець без будь-яких підстав передчасно постановила постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ та перевищила свої повноваження.
28 листопада 2023 року від Головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С. надійшов відзив на скаргу, в якому заперечує проти задоволення скарги, посилаючись на те, що на протязі місяця з дня відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 не надавала можливість стягувачу ОСОБА_1 бачитися з дитиною у повні часи, визначені судом, та без її присутності; 18 вересня 2023 року у зв`язку з неодноразовими зауваженнями сторін виконавчого провадження щодо постійних погроз, конфліктів та сварок між ними з метою забезпечення охорони громадського порядку, усунення загроз життю та здоров`ю виконавців, фізичних осіб, що можуть виникнути при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень, головним державним виконавцем відділу Сокол Ю.С. винесена постанова про залучення працівників внутрішніх справ для участі у проведенні виконавчих дій, згідно якої залучено працівників органів внутрішніх справ для проведення виконавчих дій стосовно рішення суду № 522/11565/21, що набрало законної сили 09 серпня 2022 року, які відбудуться 27 вересня 2023 року з 16-00 год; до скарги не надано жодного доказу, який підтверджує, що скаржник ОСОБА_2 виконала рішення суду в порядку, визначеному рішенням, а саме - забезпечила побачення батька з дитиною без її участі та в часи, визначені у рішенні суду, як це передбачено ч. 1 ст. 64-1 Закону № 1404-VIII, оскільки ОСОБА_2 приводила дитину з значним запізненням у визначене державним виконавцем місце, постійно була присутня під час побачення стягувача з донькою та обмежувала час побачення батька з дитиною всупереч рішенню суду.
Зазначає, що не накладення раніше на боржника штрафу не свідчить про необґрунтованість оскаржуваної постанови, оскільки на момент побачень батька з дитиною пройшов тривалий час, протягом якого вказані особи не контактували, з метою налагодження довірливих стосунків було вирішено дозволити присутність боржниці ОСОБА_2 на перших побаченнях.
Вважає, скаржником не доведено порушення будь-яких її прав оскаржуваною постановою.
Від ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких просить задовольнити скаргу на рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального про залучення працівників органу внутрішніх справ в повному обсязі, оскільки вважає, що доводи, викладені у відзиві, державний виконавець не спростувала безпідставність та протиправність винесення постанови про залучення працівників органу внутрішніх справ.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення Головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни про залучення працівників поліції, стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.
Судове рішення мотивоване тим, що під час судового засідання виконавець зазначив, що потреба для залучення органу поліції була необхідна для засвідчення роботи виконавця, так як був тиск на виконавця зі сторони скаржника та її родичів, що були неподалік місця проведення виконавчих дій (дитячого майданчику), виконавець не зобов`язаний мотивувати постанову про виклик органу поліції, між сторонами, їх родичами та адвокатами дійсно виникали суперечки, орган поліції для виконання функцій підтримання громадського порядку не з`явились, і саме на 27 вересня 2022 року було запланована дія - перевірка виконання боржником рішення суду з обов`язковою участю виконавця та актуванням.
Стягувач ОСОБА_1 зазначив, що залучення органу поліції було правомірним, посилаючись на неадекватну поведінку боржника та її брата під час проведення виконавчих дій. Наполягав, що боржник постійно була присутня неподалік від дитини, а тому жодного разу не виконала рішення суду в повній мірі.
Тому із посиланням на вимоги ст. 14, 15, 18 Закону України «Про виконавче провадження» дії Головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С. в частині залучення працівників поліції за для підтримання громадського порядку є правомірними і узгоджуються з вимогами закону, виходячи з встановленої за матеріалами справи поведінки сторін.
Суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у межах наданих йому повноважень, а права боржниці не були порушені.
Не погодившись із ухвалою суду ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
Доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України, оскільки не зазначено, дії якого виконавця оскаржуються, що предметом оскарження є саме постанова від 18 вересня 2023 року про залучення працівників органу внутрішніх справ, а не дії виконавця, що доводить поверхневість та формальність у підході до розгляду скарги Вівчарук; суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги, в оскаржуваній ухвалі не зазначив жодного обґрунтування щодо неприйняття доводів ОСОБА_2 про відсутність потреби у залученні для участі виконавчих дій 27 вересня 2023 року працівників поліції, які на виконавчі дії не з`явились, і після цього державним виконавцем відповідних постанов не виносилось; суд не надав правової оцінки обставинам справи, викладеним у письмових документах та озвученим суду доводам скаржника, не взяв до уваги вимоги ч. 2 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» та дійшов помилкового висновку, що залучення працівників поліції для участі у виконавчих діях 27 вересня 2023 року було правомірним, в той час коли нею здійснювались дії з виконання рішення суду, факт чого підтверджує відсутність накладення на неї штрафу у період часу з відкриття виконавчого провадження до винесення державним виконавцем постанови. Вважає, що права ОСОБА_2 були порушені винесенням державним виконавцем незаконної постанови, метою якої є тиск на неї створенням ситуації, коли на виконавчих діях правоохоронні органи, представники органів державної влади, здійснюють фото-та відеозйомку, щоб вона взагалі не була присутня під час зустрічей батька з дитиною, як цього хоче стягувач, незважаючи на те, що це не передбачено резолютивною частиною рішення, якою саме і визначено порядок побачень стягувача з дитиною.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Суб`єкт оскарження - Головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С. апеляційну скаргу не визнала.
Стягувач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали.
Інші особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення Головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни про залучення працівників поліції.
Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).
Отже, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
За правилами частин першої та другої цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Відповідно до пункту 8 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.
Судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 червня 2022 року Приморським районним судом м. Одеси було прийнято рішення у справі № 522/11565/21, яким, в тому числі, вирішено:
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визначення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною задовольнити частково.
Встановити наступний спосіб участі ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у виховані своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану, про що 17 вересня 2020 року було зроблено актовий запис № 4811, а саме:
Графік зустрічей батька з дитиною до досягнення 10 років:
- кожної першої, другої та четвертої неділі місяця з 11.00 години дня до 19.00 годинивечора;
- кожної третьої суботи місяця з 11.00 години дня до 19.00 години вечора;
- кожну середу з 16.00 години дня до 19.00 години дня;
- дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини.
- у період хвороби безперешкодне відвідування дитини за місцем її фактичног опроживання за попередньою домовленістю.
- після досягнення ОСОБА_5 шести років половина осінніх, зимових, весняних та літніх канікул за попередньою домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в тому числі з правом виїзду дитини з батьком за межі країни для оздоровлення та відпочинку (а.с. 7-20, т.2).
14 серпня 2023 року Головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною було відкрито виконавче провадження № 72514739 з примусового виконання Виконавчого листа № 522/11565/21, виданого 24 січня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси (а.с. 36, т.2).
22 серпня 2023 року головним державним виконавцем Сокол Ю.С. винесено постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною, згідно якої визначено місце побачення стягувача – ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (дитячий майданчик) (а.с. 46, т.2).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64-1 Закону № 1404-VIII  виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Судом за матеріалами виконавчого провадження встановлено, що 27 серпня 2023 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 (дитячий майданчик) з метою перевірки фактів викладених у поясненнях боржника ОСОБА_2 , про що складено акт державного виконавця (а.с. 75, т. 2).
28 серпня 2023 року боржник ОСОБА_2 надала дитину для спілкування з батьком, батько грався з дитиною на дитячому майданчику. ОСОБА_2 весь час знаходилась поряд та візуально спостерігалася за побаченням батька з дитиною. Побачення тривало з 11.00 до 13.30 год, замість визначеного рішенням суду з 11.00 до 19.00 год.
На адресу Відділу неодноразово надходили пояснення по ВП №72514739 від ОСОБА_1 , в яких просив вжити заходів щодо забезпечення рішення суду та можливості побачень з дитиною без присутності ОСОБА_2 .
Зокрема, матеріали виконачого провадження № 72514739 містять заяви стягувача ОСОБА_1 щодо неналежного виконання рішення суду, зокрема 21 серпня 2023 року зареєстровано його заяви про те, що мати використовує дитину як інструмент маніпуляцій та провокацій, під час зустрічей з батьком він чув фрази, щоб дитина не розмовляла з батьком, нікуди не йшла з ним, вважає, що дитина піддається психологічному тиску з боку матері, що формує у доньки синдром відчуження; 30 серпня 2023 року стягувач звертався з поясненнями щодо побачення від 23 серпня 2023 року, де була присутня як мати, так і бабуся дитини, мати весь час візуально спостерігала за батьком з дитиною; 11 вересня 2023 року - про цілковий контроль з боку матері та обмеження часу побачень, тощо.
Самою боржницею не заперечувалася її постійна присутність на побаченнях батька з дитиною, незважаючи на відсутність такої її обов`язковою присутності відповідно до виконуваного рішення суду.
18 вересня 2023 року Головним державним виконавцем Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлією Степанівною прийнято постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ, якою постановлено:
Залучити працівників Київського відділу поліції для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця/ів та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 27.09.2023 з 16.00 години дня за адресою: АДРЕСА_1 (дитячий майданчик).
Відповідно до частини 4 ст. 18 виконавець під час виконавчих дій має право залучати працівників поліції, що здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.
Відповідно пунктів 2, 3, 6 розділу ІІ, пунктів 1, 2, 8 розділу ІV Інструкції залучення працівників поліції у межах наданих їм повноважень здійснюється виконавцем при виконанні рішень для забезпечення публічної безпеки і порядку, запобігання, припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, ужиття заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю виконавців, фізичних осіб, що виникли при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень і рішень інших органів на підставі мотивованої постанови виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення виконавчої дії.
Оскаржувана постанова містить належне обґрунтування її прийняття – для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця/ів та залучених осіб при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 27 вересня 2023 року.
Колегія суддів зазначає, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у роз`ясненні рішення того ж суду від 21 червня 2022 року (справа № 522/11565/21) у частині права ОСОБА_1 бачитись з донькою – ОСОБА_5 без присутності третіх осіб та обов`язку ОСОБА_8 не перешкоджати цьому, оскільки таке є чітким, у ньому визначено перелік днів, а також час, в межах якого можуть здійснюватися зустрічі батька з дитиною до досягнення нею 10-ти річного віку, що виключає його подвійне тлумачення.
 В мотивувальній частині рішення суду від 21 червня 2022 року зазначено: «А отже суд виходячи із принципу рівності прав батьків, презумпції того, що батьки діють завжди в найкращих інтересах дітей, їх вчинки завжди вмотивовані любов`ю до дитини та в жодному разі не мають на меті завдання дитині шкоди, вважає, що батько має право на побачення з донькою без присутності третіх осіб. Суд не вбачає підстав для обмеження батьківських прав ОСОБА_1 щодо спілкування з донькою без присутності третіх осіб та вважає, що ухвалення іншого рішення без достатніх вагомих доказів, що таке спілкування не відповідає найкращим інтересам дитини, буде дискримінацією батька за гендерним принципом.», в той же час, як у резолютивній частині рішення суду не зазначено про право батька на зустріч з дитиною без присутності третіх осіб».
Тому будь-яке інше тлумачення а, отже, і виконання вказаного рішення суду, ніж вичерпно зазначено у його резолютивній частині, буде суперечити його змісту як акту судової влади.
З огляду на наведене є помилковими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не звернув уваги на те, що в резолютивній частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року у справі № 522/11565/21 не зазначено про те, що зустрічі батька з дитиною повинні відбуватись без присутності матері – таке є власним тлумаченням боржницею змісту резолютивної частини рішення та способу його виконання.
Не спростовує правильних висновків суду і зазначення в скарзі про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України з огляду на те, що в ній не зазначено, дії якого виконавця оскаржуються, що предметом оскарження є саме постанова від 18 вересня 2023 року про залучення працівників органів внутрішніх справ, а не дії виконавця. Вказане жодним чином не свідчить про поверхневість та формальність у підході до розгляду справи, а відповідна назва заяви відповідає змісту статті 447 ЦПК України, що регулює такі відносини.
Щодо не зазначення в оскаржуваній постанові та судом обґрунтування потреби у залученні представників органу внутрішніх справ для участі у виконавчих діях саме « ІНФОРМАЦІЯ_3 з 16.00 по 19.00», то з урахуванням наведених обставин справи та різного розуміння сторонами виконавчого провадження порядку виконання рішення суду у справі, конфліктної ситуації, що склалася між сторонами виконавчого провадження, кожен з яких на зустрічі з дитиною приходив із своїми родичами або представниками, також 18 вересня 2023 року державним виконавцем було винесено постанову про залучення до участі у виконавчих діях 27 вересня 2023 року представника органу опіки та піклування, дійсно виникала потреба у підтримання громадського порядку під час виконання рішення суду.
Крім того, посилаючись на неправомірність оскаржуваного рішення державного виконавця, скаржниця послалися виключно на загальні норми, які регулюють дії державного виконавця при здійсненні ним виконавчого провадження та на формальний підхід останньої до її справи, проте сама не конкретизує, яку саме норму Закону України "Про виконавче провадження" порушив державний виконавець, як саме він повинен був діяти та якою нормою вказаного закону це передбачено. 
Для вчинення державним виконавцем відповідної дії та винесення постанови 18 вересня 2023 року не має значення, що за подіями 27 серпня 2023 року та 06 вересня 2023 року були складені акти, але ОСОБА_2 штрафам не піддавалася.
Крім того, тлумачення частини першої статті 447 ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. 
Суд вірно зазначив, що по справі не встановлено, за захистом якого саме права чи інтересу звернулася боржниця у виконавчому провадженні ОСОБА_2 до суду, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу про таке порушення її прав або прав дитини винесенням оскаржуваної постанови державного виконавця від 18 вересня 2023 року.
Помилковим є і посилання представника скаржниці на те, що представник правоохоронних органів так і не прибув для участі у проведенні виконавчих дій 27 вересня 2024 року, незважаючи на що такі було проведено, оскільки вказане не впливає на законність оскаржуваної постанови.
Апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги перевірені наведені доводи апеляційної скарги та підтверджено правильний висновок суду першої інстанці.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 21 червня 2024 року.

Головуючий                                                                                 М.В. Назарова

Судді:                                                                                          В.В. Кострицького

                                                                       Ю.П. Лозко