ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1124/24 Справа № 202/3350/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП,

В С Т А Н О В И Л А :
       Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, та стягнуто з нього судовий збір у сумі 605,60 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та застосувати до нього покарання у вигляді штрафу.
Свою апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що в даній ДТП, яка відбулася в мінімальному русі, автомобілі отримали несуттєві, мінімальні ушкодження (незначні ушкодження лако - фарбного покриття, яке відновлюється механічним поліруванням). Матеріальна шкода також мінімальна і відшкодована страховими компаніями (відшкодування матеріальних збитків автомобіля, яким він керував, склала 846,34 гривні, пошкодження іншого авто ще менші). Так як автомобілі під час цієї пригоди рухалися на дуже малій швидкості, суспільної небезпеки і загрози здоров`ю та життю інших учасників дорожнього руху від цієї ДТП не було. Жоден з учасників цієї ДТП не зазнав жодних тілесних ушкоджень. Дана пригода відбулася випадково, без злого умислу і тому суспільної небезпеки для оточуючих вона не представляла.
Зазначає, що суд не взяв до уваги, що його водійський досвід складає 46 років, і за цей період у нього не було жодного позбавлення права керування транспортними засобами. Також він проживає разом з дружиною та старшою донькою, які хворіють і весь час потребують різні медичні препарати, в селі, де відсутні медпункт і аптека. Тому йому приходиться приїздити в місто, щоб заробити якісь кошти на придбання ліків та продуктів харчування для сім`ї, оскільки пенсії на це недостатньо, а роботи в селі зараз немає. А ще він майже кожного тижня переганяє для військових автомобілі та доставляє для бійців ЗСУ різні продукти харчування, прилади та амуніцію. 
Крім того, апелянт вказує, що обидва авто були в русі, що видно на схемі та на фото з місця ДТП, тому вважає, що в даному випадку наявна вина обох водіїв. Вину свою визнає та вважає, що, як учасник дорожнього руху, який керує транспортним засобом підвищеної небезпеки, він повинен був бути більш уважним під час руху. 

Суддя апеляційної інстанції, вислухавши думку ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційному порядку не оскаржується. За таких обставин, суд апеляційної інстанції перевіряє обґрунтованість рішення суду в межах заявлених в апеляційній скарзі вимог. 
       Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
       Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
       Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції правильно виходив із того, що його вина у вчиненні вказаного в постанові правопорушення доведена, оскільки підтверджуються наявними у даній справі доказами і які не заперечуються самим апелянтом, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №555049 від 23 лютого 2024 року; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; поясненнями ОСОБА_1 , наданими у суді першої інстанції. 
Враховуючи вищевикладене, погоджуюсь з висновком суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
       Разом з цим, неможливо не погодитися з доводами апелянта про суворість призначеного покарання з таких підстав.
       Санкція ст. 124 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.
У рішенні по справі «Озтюрк проти Туреччини»(Ozturk v Turkey) від 28.09.1999року Європейським судом з прав людини штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.
Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Ст. 33 КУпАП визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
За результатами апеляційного розгляду вважаю, що при визначенні виду і розміру стягнення суд не врахував у повній мірі характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, водійський стаж, ступінь його вини. Судом першої інстанції було призначено ОСОБА_1 занадто суворе покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.
На переконання судді апеляційної інстанції, місцевий суд не взяв до уваги, що в даній ДТП автомобілі отримали несуттєві, мінімальні ушкодження, матеріальна шкода також мінімальна і відшкодована страховими компаніями, суспільної небезпеки і загрози здоров`ю та життю інших учасників дорожнього руху від цієї ДТП не було. 
Апеляційний суд вважає за необхідне також врахувати і обставини, зазначені ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду, а саме те, що він проживає разом з дружиною та донькою, які хворіють і весь час потребують медичних препаратів, а в селі, де вони мешкають, відсутні медпункт і аптека, тому йому доводиться постійно їздити в місто для придбання ліків та продуктів харчування для сім`ї. Оскільки пенсії на це недостатньо, а роботи в селі зараз немає, він, не маючи змогу виконувати тяжку роботу після двох операцій, змушений підробляти у місті на своєму автомобілі. Крім цього, він майже кожного тижня переганяє для військових автомобілі та доставляє для бійців ЗСУ різні продукти харчування, прилади та амуніцію. 
Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року — змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для її виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
       Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року – змінити.
       Вважати ОСОБА_1  винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
В решті постанову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                        Н.М. Онушко