ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                               
 
29 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 335/1641/21
 
провадження № 61-8789св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 , 
відповідач - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець Ольга Олександрівна, 
треті особи:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Запорізького апеляційного суду                        від 31  травня 2023 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Подліянової Г. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О. О., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вона звернулася до приватного нотаріуса Єдемської-Фастовець О. О. для оформлення договору купівлі-продажу вказаного будинку між нею та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оформлену постановою від 29 січня 2021 року № 62/03-31. Відмова нотаріуса обґрунтована невиконанням нею приписів ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2004 року                          у цивільній справі № 2-163/04 про затвердження мирової угоди. 
Позивач вважала відмову нотаріуса безпідставною та незаконною, оскільки виконати вимоги мирової угоди, затвердженої ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2004 року вона не може через смерть іншої сторони мирової угоди - ОСОБА_4 Вказувала, що смерть останньої звільняє її від виконання обов`язків, покладених вищевказаною мировою угодою. 
Зазначала, що оскаржувана постанова нотаріуса не ґрунтується на підставах, викладених у частині першій статті 49 Закону України «Про нотаріат», та порушує вимоги частини третьої статті 49 цього Закону. 
Вважала, що викладені у затвердженій судом угоді обмеження для продажу житлового будинку, пов`язані із її зобов`язаннями перед ОСОБА_4 , не можуть бути перешкодою для посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу цього будинку. Відмова нотаріуса порушує її права власника, передбачені статтею 319 ЦК України у частині розпорядження своїм майном на власний розсуд.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 січня 2021 року № 62/02-31, прийняту приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О. О., а саме, у посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2023 року у складі судді Наумової І. Й. у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на зміст мирової угоди, в якій відсутні конкретні строки щодо реалізації майнових прав і виконання певних обов`язків, які виникають у ОСОБА_4 у зв`язку із продажем спірного майна, підстав виникнення цих обов`язків, можна дійти висновку, що дані майнові права та обов`язки є довготривалими і не припинилися у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 , оскільки не є такими, що нерозривно пов`язані з її особою і можуть бути успадковані її спадкоємцями.
ОСОБА_1 , звертаючись до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О. О. з питання посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, належного їй на підставі вищевказаної ухвали суду про затвердження мирової угоди, не надала їй належних документів, які б вказували на те, що майнові права та обов`язки сторін цієї угоди, у тому числі права щодо участі в процедурі продажу майна та його нотаріального посвідчення, які виникають у разі відчуження цього майна, припинилися у зв`язку зі смертю               ОСОБА_4 та не були успадковані. У свою чергу, в оскаржуваній постанові приватний нотаріус виклала причини відмови у посвідченні цього правочину з посиланням на норми законодавства.
Оскільки рішення суду є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, завданням нотаріату є також і забезпечення захисту та охорони прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, районний суд дійшов висновку, що приватний нотаріус, відмовивши позивачу у посвідченні договору купівлі-продажу будинку, діяла у межах своїх повноважень та відповідно до вимог законодавства.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2023 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконною та скасовано постанову від 29 січня 2021 року № 62/02-31 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу                                   Едемської-Фастовець О. О. про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що приватний нотаріус Єдемська-Фастовець О. О. безпідставно посилалась на неможливість посвідчити договір купівлі-продажу за відсутності ОСОБА_4 та можливого порушення цим прав спадкоємців, оскільки право на присутність при укладенні договору не є таким, що спадкується.
Що стосується іншого права ОСОБА_4 за мировою угодою - на отримання половини вартості будинку, за яку він буде проданий, то це право є майновим, а тому є таким, що спадкується її спадкоємцями. Тобто, ОСОБА_3 має право на спадкування замість померлої матері половини суми грошових коштів, які будуть отримані від продажу будинку, внаслідок чого у спадкоємця виникає й обов`язок погасити борги спадкодавця перед ОСОБА_1 за житлово-комунальні послуги й іншими платежами з цієї суми, у разі їх наявності на момент смерті спадкодавця.
Між тим, оскільки у ОСОБА_1 відсутній обов`язок запросити на оформлення договору купівлі-продажу будинку спадкоємця ОСОБА_3 , то на нотаріуса не поширюється обов`язок відслідковувати виконання мирової угоди щодо розрахунків між ними.
Той факт, що у подальшому може виникнути спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може обмежувати власника у розпорядженні своїм майном.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2023 року до Верховного Суду,                                            ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки до ОСОБА_3 відповідно до статті 1218 ЦК України перейшли всі права та обов`язки після смерті ОСОБА_4 . Суд дійшов помилкового висновку про те, що до неї перейшло лише право отримати половину вартості з продажу будинку. Вважає, що може брати участь у продажу будинку, шукати покупців тощо для продажу за ринковою ціною та отримання справедливої компенсації.
Вказує, що постанова апеляційного суду порушує її права, оскільки  ОСОБА_1 , продаючи спірний будинок, не буде обмежена у зазначенні заниженої вартості для того, щоб вона могла претендувати на меншу суму від продажу.
Вважає, що, відмовляючи у здійсненні нотаріальної дії, приватний нотаріус діяла у межах своїх повноважень та, встановивши, що укладення договору купівлі-продажу зачіпає її інтереси, як спадкоємця ОСОБА_4 , правильно прийняла постанову про відмову у посвідченні відповідного правочину.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що відсутні підстави для перегляду постанови апеляційного суду в касаційному порядку, а викладені в ній доводи не спростовують правильність ухваленого судового рішення суду апеляційної інстанцій, доводи відповідача є безпідставними, тому просить закрити касаційне провадження у справі, а, у разі перегляду справи, залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2023 року у складі колегії суддів:                         Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
15 серпня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2024 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_5 справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У 2004 році Комунарським районним судом м. Запоріжжя розглядалася цивільна справа № 2-163/04 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на 5/8 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами розгляду вищевказаної цивільної справи 15 червня 2004 року судом постановлена ухвала, якою затверджена мирова угода між сторонами.
 
За умовами даної мирової угоди ОСОБА_4 згодна з тим, щоб право приватної власності на спадковий будинок на АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_1 .
У свою чергу, ОСОБА_1 згодна, щоб ОСОБА_4 проживала у цьому будинку та користувалася усім житловим будинком до продажу і отримання нею коштів за половину будинку.
ОСОБА_1 зобов`язується:
- протягом 15 днів після набрання законної сили ухвалою суду про затвердження мирової угоди зареєструвати житловий будинок АДРЕСА_1 на своє ім`я у БТІ;
- продати вказаний житловий будинок за ринковою вартістю, що діє на момент продажу, завчасно довести до відома про ціну на будинок ОСОБА_4 ;
- вести переговори з покупцями житлового будинку у присутності ОСОБА_4 ;
- оформити договір купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса в присутності ОСОБА_4 і при отриманні коштів від покупця передати ОСОБА_4 половину (1/2 частину) отриманих від продажу житлового будинку коштів за умови, що за час проживання у будинку ОСОБА_4 не виникла заборгованість з оплати комунальних послуг та інших обов`язкових платежів. Якщо ж заборгованість буде мати місце на момент продажу, то від вартості половини будинку, що передається ОСОБА_4 , вираховується сума заборгованості.
ОСОБА_4 зобов`язується:
- не перешкоджати ОСОБА_1 у продажу будинку та прийняти участь у розшуку можливих варіантів продажу будинку і покупців найближчим часом;
- після узгодження ціни продажу житлового будинку написати про це розписку і передати її ОСОБА_1 ;
- погасити заборгованість з оплати комунальних та інших обов`язкових платежів за житловим будинком, яка виникла за час її проживання;
- після отримання від ОСОБА_1 коштів написати про це розписку і передати її ОСОБА_1 ;
- звільнити житловий будинок після отримання коштів за частину будинку протягом 10 днів.
 
Ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2004 року про затвердження мирової угоди не оскаржувалася сторонами, набрала законної сили.
 
ОСОБА_1 на підставі указаної ухвали суду зареєструвала за собою право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 серпня 2004 року № 439427, виданим орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». 
 
ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою:                    АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
 
ОСОБА_1 забезпечила ОСОБА_4 право на проживання у вказаному будинку.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.
 
Отже, сторони мирової угоди не виконали до смерті ОСОБА_4 інших її умов щодо узгодженої передпродажної процедури житлового будинку, його продажу та розрахунків після продажу.
 
З огляду на копію спадкової справи, надану приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н. Г., ОСОБА_3 (у дівоцтві ОСОБА_3) є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подальшому                         ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » у зв`язку із укладенням шлюбу, який у подальшому був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11 червня 2015 серії НОМЕР_1 . 12 серпня 2015 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , у зв`язку із чим взяла прізвище              чоловіка - ОСОБА_10 .
 
За заявою ОСОБА_11 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н. Г. відкрита спадкова справа № 1/2012 після померлої ОСОБА_4 . Постановою приватного нотаріуса від 27 вересня 2012 року ОСОБА_8 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлої ОСОБА_4 з посиланням на те, що вищевказана ухвала суду у справі № 2-163/04 про затвердження мирової угоди не містить ознак спадкового майна, а відноситься до боргу, внаслідок чого рекомендовано звернутися до суду з вимогою про одержання від ОСОБА_1 грошових коштів.
 
10 жовтня 2019 року ОСОБА_3 повторно звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , у вигляді майнових прав, передбачених мировою угодою, затвердженою ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2004 року у справі № 2-163/04. Листом приватного нотаріуса Хамула Н. Г.                              від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 повідомлено, що постановою                                       від 27 вересня 2012 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді вищевказаних майнових прав.
 
ОСОБА_3 оскаржувалась вищевказана постанова приватного нотаріусу Хамули Н. Г., але її позов був повернутий ухвалою Жовтневого районного суду                     м. Запоріжжя від 01 серпня 2012 року у справі № 2/0808/1855/2012, у зв`язку з поданням його з порушенням правил підсудності.
 
З метою продажу ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 , у 2021 році позивач звернулася до приватного нотаріуса Єдемської-Фастовець О. О з питанням посвідчення угоди купівлі-продажу житлового будинку. Але у посвідченні договору купівлі-продажу цього житлового будинку нотаріус відмовила, склавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії                    від 29 січня 2021 року № 62/02-31.
 
У постанові приватний нотаріус Єдемська-Фастовець О. О. зазначила, що ОСОБА_1 на підтвердження права власності на будинок була надана ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2004 року у справі                               № 2-163/04 про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Згідно з даною угодою, серед іншого, ОСОБА_4 має бути присутньою під час оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку у нотаріуса і отримати половину (1/2 частини) коштів від покупця за умови, що за час проживання у будинку ОСОБА_4 не виникла заборгованість з оплати комунальних послуг та інших обов`язкових платежів. Якщо ж заборгованість буде мати місце на момент продажу, то від вартості половини будинку, що передається ОСОБА_4 , вираховується сума заборгованості. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. За вказаних обставин, як зазначила нотаріус, вона не має права вчиняти нотаріальну дію, оскільки це може спричинити за собою новий спір зі спадкоємцями                        ОСОБА_4 . В оскаржуваній постанові приватний нотаріус послалася на положення статей 657, 658 ЦК України, статей 46, 49 Закону України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №  461/5113/16, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до статті 54 Закону «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
 
Згідно зі статтею 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.
 
У статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, може відмовити у їх вчиненні у визначених цією нормою права випадках або в інших випадках, передбачених законом.
 
Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;               7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням;8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом.
 
Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. 
На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (частини третя, четверта статті 49 Закону України «Про нотаріат»).
 
Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
 
Главою 2 розділу II Порядку регламентується процедура посвідчення правочинів про відчуження майна. Пунктом 1 цієї глави передбачено, що правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності на майно, що відчужується. Право власності на житловий будинок, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, рішенням суду.
 
Встановивши, що, фактично, єдиною підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус Єдемська-Фастовець О. О. зазначила набуття ОСОБА_1 права власності на будинок на підставі мирової угоди, якою передбачались певні права та обов`язки для ОСОБА_4 , яка померла, а саме, бути присутньою при оформленні договору купівлі-продажу, якій ОСОБА_1 мала передати половину коштів від продажу будинку за вирахуванням боргів з житлово-комунальних послуг та інших платежів, що може спричинити за собою новий спір з її спадкоємцями, суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував рішення районного суду та задовольнив позов ОСОБА_1 , оскільки у нотаріуса не було законної підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії.
При цьому, установлено, що спору про право немає.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки до ОСОБА_3 відповідно до статті 1218 ЦК України перейшли всі права та обов`язки після смерті ОСОБА_4 , а не тільки майнові права на половину вартості будинку, є помилковими.
 
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що із наявних у ОСОБА_4 прав за мировою угодою такі з них, як право приймати участь у перемовинах з покупцем, знати про ціну продажу будинку, приймати участь у оформленні договору є немайновими правами, які нерозривно пов`язані з її особою, а тому не можуть бути успадковані (стаття 1219 ЦК України).
 
Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що той факт, що у подальшому може виникнути спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може обмежувати власника у розпорядженні своїм майном. Відтак, майбутні правовідносини між ними не можуть впливати на право власника розпорядитись своїм майном та не є перешкодою для нотаріуса вчиняти нотаріальні дії із оформлення відповідного правочину, оскільки відповідно до пункту 1 глави 2 Порядку правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності на майно, що відчужується. При цьому, було встановлено, що будинку АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2004 року та невиконання певних умов мирової угоди не позбавляє її права власності на цей будинок, а може бути предметом спору в іншій цивільній справі. При цьому, варто зауважити, що складовими права власності є право особи вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном (стаття 319 ЦК України).
 
Посилання касаційної скарги ОСОБА_3 на те, що постанова апеляційного суду порушує її права, оскільки ОСОБА_1 , продаючи спірний будинок, не буде обмежена у зазначені заниженої вартості для того, що вона могла претендувати на меншу суму від продажу, не заслуговує на увагу, оскільки є припущенням заявника, на якому не може ґрунтуватися доказування та судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).
 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаною вище мировою угодою на ОСОБА_1 покладено обов`язок продати житловий будинок за ринковою вартістю, що діє на момент продажу. У разі невиконання нею цієї вимоги мирової угоди, що призведе до завдання ОСОБА_3 збитків, вона не позбавлена можливості захистити свої права у суді.
 
Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права, були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
 
При цьому, Верховний Суд не вбачає підстав для закриття касаційного провадження у справі, як того просить ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу, оскільки ОСОБА_3 були наведені передбачені ЦПК України підстави для перегляду справи судом касаційної інстанції. Більше того, вказана її заява є суперечливою, так як іншим проханням є залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 31 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець