ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1143/24 Справа № 212/4364/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна  Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                  Агєєва О.В.,
суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,
за участю секретаря судового засідання          Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/4364/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Покровської районної у м. Кривому Розі ради про визначення місця проживання дитини з батьком, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Ведяшкіної Ю.В., повне судове рішення складено 14 жовтня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Покровської районної у м. Кривому Розі ради про визначення місця проживання дитини з батьком. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21 червня 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , де створені всі необхідні умови для проживання та навчання малолітньої доньки, яка навчалася у 2-му класі Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №90. 01.03.2022 року, без попередження, відповідач з малолітньою дитиною виїхали із зазначеного місця проживання, та згодом стало відомо, що вони перебувають на території Республіки Польща. З телефонної розмови з донькою, позивачу стало відомо, що вони проживають разом із співмешканцем відповідачки, чоловіком на ім`я « ОСОБА_4 », при цьому у позивача склалося враження, що донька налякана, перебуває в стресовому стані.
Наведені дії відповідачки по перевезенню їх доньки до Республіки Польща, порушують права позивача, оскільки перешкоджають реалізації його батьківських прав по вихованню та спілкуванню з малолітньою донькою. Крім того, позивачем зазначено, що враховуючи малолітній вік доньки, її індивідуальні та психологічні властивості, її емоційну прив`язаність до батька, інтересам дитини буде відповідати визначення її місце проживання з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з викладеним просив суд, визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що 01.03.2022 року вони з відповідачем та з донкою ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалась в Криворізькій загальноосвітній школі 1 - III ступенів №90 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. Позивач працює на посаді комірника ПП «Будпостач» з 2019 року та має позитивні характеристики, як за місцем роботи так і за місцем проживання.
Суд не звернув увагу на те, що відповідач діючи у власних інтересах вивезла дитину до Польщі без згоди батька. Після виїзду відповідача з дитиною за кордон, позивачем були долучені докази, які були досліджені судом: диск на якому під час спілкування позивача з донькою видні умови проживання дитини та переписку зі співмешканцем відповідача, які підтверджують умови проживання дитини, яка не має окремого ліжка та спить на підлозі на матраці.
Суд першої інстанції не взяв до уваги проміжок часу з моменту виїзду відповідача до моменту проживання відповідача із співмешканцем. Саме цей проміжок часу вказує, що відповідач виїхала до конкретної особи, тому немає підстав стверджувати, що такий виїзд було спровоковано військовою агресією РФ проти України. Вважаю, що відповідач скористалась військовим станом, та без згоди батька виїхала з дитиною до коханця.
Судом не взято до уваги, психологічний стан дитини, яка малює уявну подругу, що свідчить про те, що дитина часто залишається сама без дорослих у замкнутому приміщенні, тобто дитина знаходиться у небезпеці. Також на відео вбачається, що дитина хворіє проте жодної довідки з лікарні щодо надання медичної допомоги дитині відповідачем не надано.
В даному випадку дитина залишається дома сама, та знаходиться в Польщі, а в Україні, коли батько знаходиться на роботі, дитина не буде залишатись сама, а буде з бабусею.
Отже найкращими інтересами для дитини є бути з бабусею, коли батько на робрті, замість бути самій, без нагляду дорослих.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21.06.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.19), від якого мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).
Згідно витягу про державну реєстрацію прав ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 3/5 часток житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27). 
За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади №7319 від 30.08.2022 року, позивач ОСОБА_1 та малолітня донька ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.138-142).
Відповідно до копії паспорта відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17, 38). До 01.03.2022 року сторони разом з донкою ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №87 від 15.08.2022 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчалась в Криворізькій загальноосвітній школі І - ІІІ ступенів № 90 Криворізької міської ради Дніпропетровської області (а.с.30). 
Відповідно до довідки сімейного лікаря, дитина навається в СШ № 90 на прийом до сімейного лікаря ОСОБА_3 приводили батько та бабуся (а.с.31).
Позивач працює на посаді комірника ПП «Будпостач» з 2019 року та має позитивні характеристики, як за місцем роботи так і за місцем проживання (а.с.28, 29). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 10 березня 2023 року шлюб між сторонами за позовом ОСОБА_2 розірвано.
01.03.2022 року відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали до Республіки Польща та згідно Договору оренди квартири від 01.06.2022 року, проживають у м.Лодзі, в орендованій ОСОБА_2 однокімнатній квартирі (а.с.61-62).
Згідно свідоцтва про відвідування учнем школи, виданого 22.09.2022 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 2а класу в початковій школі №114 в шкільному - дошкільному комплексі № 5 в м.Лодзі (а.с.63). 
Відповідно до думки шкільного психолога про школярку ОСОБА_3 , яка була складена на прохання матері дитини, після співбесіди з психологом 15.12.2022 року, ОСОБА_3 розмовляє польською, але не може все сказати і не все розуміє. Дівчина любить розповідати про те, що відбувається в школі. Їй дуже подобаються уроки в польській школі, і вона охоче приходить до неї. Найбільше їй подобається уроки образотворчого мистецтва, а про себе каже, що вона художньо обдарована. ОСОБА_3 , здається, знайшла свою нову школу та клас. У неї є один найближчий друг, з яким вона сидить на лавці і проводить перерви, але йому подобається багато дівчат. ОСОБА_3 не конфліктує з жодною дитиною в класі. Розповідаючи про свою сімейну ситуацію, ОСОБА_3 розповіла шкільному психологу, що у неї два дома і двоє батьків. Один будинок в Україні, де залишився батько, а другий у Польщі, де вона живе з мамою та її нинішнім чоловіком, з яким вони домовились, що вона називатиме його «тато». Розповідаючи про маминого чоловіка, вона каже, що робить з ним уроки, тому що її мама не розмовляє польською і багато працює. На підставі однієї розмови психолог не може з`ясувати та спостерігати нічого більше, ніж те, що написано вище, а тим більше оцінити психологічний стан ОСОБА_3 . Психолог також не може оцінити матір та чоловіка матері, оскільки на зустрічі з психологом була лише ОСОБА_3 (а.с.116).
Відповідно до висновку про ученицю ОСОБА_3 та її опікунів, виданої шкільним педагогом та класним керівником, на прохання матері дитини ОСОБА_3 -учениця початкової шкоди №114 м.Лодзь. Дівчина сумлінна, має бажання працювати. Завжди готова до уроків. Вона має необхідне шкільне приладдя та інші атрибути, такі як фізкультурне спорядження, приладдя для мистецтва ощо. У поточному навчальному році вона брала учась у класній екскурсії до Торуня, в театр і кіно. Витрати на поїздку взяли на себе мама та її чоловік. ОСОБА_3 - скритна дівчина, але з однокласниками, особливо з дівчатами, зближується, що є нормою для її віку. У неї є кілька улюблених друзів. Вона позитивно відгукуєься про атмосферу вдома та ставлення до своїх батьків, а також чоловіка своєї матері, пана ОСОБА_5 . Читає польською мовою, розв`язує завдання на уроці з допомогою вчителя чи інших учнів. Вона завжди виконує домашнє завдання, зокрема грає на хроматичних дзвіночках. Завдання на уроці виконує охоче та у своємі темпі. Їй дуже подобаюься уроки фізкультури. Учениця не викликає проблем у поведінці на уроках та перервах .
       Опікуни підтримуюь постійний зв`язок з вчителем учениці. Регулярно читають новини, що піблікуються в журналі «Лібрус», постійно спілкуються з викладачем, беруь участь у консультаціях та зустрічах. Їх цікавить успішність навчання, необхідні матеріали, які повинен мати учень/учениця для занять (а.с. 64, 120). 

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що з 24.02.2022 року в Україні введено військовий стан, який діє до теперішнього часу, та на території України проходять бойові дії, в тому числі на території Херсонської області, яка межує з Криворізьким районом, та місто Кривий Ріг зазнає ракетних ударів, суд вважає, що за таких обставин інтереси малолітньої дитини мають пріоритет над інтересами батька, перш за все з метою забезпечення безпеки життю та здоров`ю дитини, перебування дитини в безпечному середовищі, саме на час, поки не буде скасовано військовий стан в України, враховуючи також, що в матеріалах справи відсутні докази, що проживання відповідачки з дочкою в Республіці Польща в подальшому буде постійним.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України).
Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта та шоста статті 19 СК України).
Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
У постанові 11 грудня 2023 року, справа № 607/20787/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зауважила, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.
У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема:
- особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності);
- відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною);
- можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків);
- стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги);
- стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.
Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19).
Крім того першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (див. постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21).

У справі, яка переглядається, не встановлено жодних фактів, що вказують на зміну обставин, які суперечили б інтересам дитини. Також не встановлено протиправної поведінки матері у ставленні до дитини, що давали б підстави для визначення місця проживання доньки разом з батьком.
З наданих сторонами доказів вбачається, що як позивачем так і відповідачем створені належні умови для проживання та навчання дитини, обоє з батьків приділяють увагу, підтримку та люблять доньку, та кожен з них, безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, мають права та обов`язку піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.
Отже установивши, що шлюб між сторонами розірвано та вони проживають окремо, малолітня ОСОБА_3 проживає з матір`ю, яка забезпечує її нормальний фізичний і духовний розвиток, у неї у зв`язку з цим сформувались сталі соціальні зв`язки, з початком повномасштабного вторгнення в Україну ОСОБА_2 виїхала з дитиною до Польщі, де офіційно зареєструвалась, малолітня дитина ходить до школи, характеризуєься як сумлінна та старання дитина, яка позитивно відгукується про атмосферу вдома та ставлення до своїх батьків.
Позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків.

Факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним з батьків в Україні.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2023 року, справа № 607/20787/19, відступивши від висновку колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 759/96/18 про те, що спір між батьками щодо місця проживання дитини може бути вирішений лише після повернення дитини до держави постійного місця проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач скористалась військовим станом, та без згоди батька виїхала з дитиною до коханця не можуть бути підставою для задоволення позову про визначення місця проживання дитини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що психологічний стан дитини, яка малює уявну подругу, що свідчить про те, що дитина часто залишається сама без дорослих у замкнутому приміщенні, не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки з розповіді ОСОБА_3 шкільному психологу, вбачається, що у неї два дома і двоє баьків, один будинок в Україні, де залишився один батько, а другий будинок у Польщі, де вона живе з мамою та її нинішнім чоловіком, з яким вони домовились, що вона називатиме його «тато». З чого можна зробити висновок, що відносини в новій сім`ї не загорожують безпеці дитини.

Колегія суддів зауважує, що на час ухвалення оскаржуваного рішення не встановлено обставин, які давали би підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж проживання дитини з матір`ю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 листопада 2023 року.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 01.04.2024р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв