Справа № 145/1633/23
Провадження № 22-ц/801/824/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року	Справа № 145/1633/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,
розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №145/1633/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – адвоката Огородника Олега Миколайовича на заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2023 року,яке ухвалила суддя Копилова Л.В. в Тиврівському районному суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 22 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи його тим, що у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших утриманців немає, він є військовослужбовцем. 
Таким чином, просила суд стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку та доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн щомісячно з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дочкою ОСОБА_4 трьох років.

Заочним рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2023 рокупозов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 4000 грн щомісячно, починаючи з 20 вересня 2023 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2024 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з таким заочним рішенням, представник ОСОБА_2  – адвокат Огородник О.М.подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не дав їм вірної правової оцінки, порушено норми матеріального та процесуального права. Просив заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2023 року змінити, а саме в частині стягнутих аліментів на користь дитини та стягувати аліменти в розмірі  частини, а не  частини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_1 , апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тиврівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький), актовий запис № 10 від 21 січня 2021 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої зазначені сторони у справі батько ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 .
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.
Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору, суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.
Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.
Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини, зазначала про те, що відповідач коштів на утримання доньки не надає, а вона не працює.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача. 
Так, відповідно до вимог статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Позовна заява не містить доводів щодо наявності обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки саме у розмірі частини з усіх видів заробітку ( доходу ) відповідача. ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/2 частки всіх видів його заробітку. Не надано позивачем до суду першої інстанції і доказів наявності у власності відповідача рухомого чи нерухомого майна, офіційних доходів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду в частині визначення саме такого розміру аліментів на утримання дитини, з огляду на позицію відповідача, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи позивачки про те, що вона несе витрати на оплату кредитів, житла, колегія суддів відхиляє, оскільки не можуть буди підставою для стягнення з відповідача аліментів в розмірі частки.
Крім того, надані позивачкою до відзиву нові докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції з огляду на вимоги ч.3 ст. 367 ЦПК України, яка визначає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Доказів неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції позивачкою до відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
А отже вимога відповідача в апеляційній скарзі щодо зміни судового рішення є законною та такою, що передбачена нормами чинного процесуального законодавства.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про неповноту дослідження судом першої інстанції доказів при визначенні розміру аліментів на утримання дитини є обґрунтованими.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку, оцінивши доводи апеляційної скарги відповідача, заперечення позивачки, викладені у відзиві, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність підстав для зміни заочного рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2023 року, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , з 1/2 частки до частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 141, 258, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Огородника Олега Миколайовича задовольнити.
Заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 22 грудня 2023 рокузмінити, зменшивши розмір стягнутих з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , з 1/2 частки до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
В інші частині заочне рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                          Міхасішин І.В.

                                                               Стадник І.М.