УХВАЛА
30 травня 2024 року 
м. Київ
справа № 317/3332/23  
провадження № 61-7836ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника,
ВСТАНОВИВ: 
У червні 2023 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника,у розмірі 312 516,95 грн.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2024 року позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті задоволено. Стягнутоз  ОСОБА_1 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного звільнення працівника у розмірі 312 516,95 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державної служби України з безпеки на транспорті відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У касаційній скарзі, поданій 27 травня 2024 року, Державна служба України з безпеки на транспорті просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2024 року та залишити в силі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 січня 2024 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Державною службою України з безпеки на транспорті порушено клопотання про поновлення строку на касаційнеоскарження судового рішення з посиланням на те, що постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2024 року (повний текст якої складено 24 квітня 2024 року) отримано лише 25 квітня2024 року, шляхом доставки до Електронного кабінету в системі «Електронний суд».
Оскільки причина пропуску процесуального строку є поважною, строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України підлягає поновленню.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження. 
Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника, у розмірі 312 516,95 грн. Ціна позову
у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового
мінімуму для працездатних осіб на час подання касаційної скарги (250 х 3 028 грн = 757 000 грн).  
Враховуючи приписи пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судове рішення у цій справі за загальним правилом не підлягає касаційному оскарженню.Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
У касаційній скарзіДержавна служба України з безпеки на транспорті зазначає що ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки у результаті прийняття подібних рішень, починає формуватися судова практика, яка дає можливість керівникам центральних органів виконавчої влади звільняти працівників державних органів у незаконний спосіб. Відмова у задоволенні позову провідшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника, має наслідком втрати коштів Державного бюджету. Таким чином, існує необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої  практики стосовно спірних правовідносин.      
Верховний Суд, взявши до уваги ціну й предмет позову, складність справи, дослідивши доводи касаційної скарги та мотиви судового рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог Державної служби України з безпеки на транспорті про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника з посиланням на відсутність доказів вини ОСОБА_1 у незаконному звільненні державного службовця, з такими твердженнями заявника не погоджується і вважає їх необґрунтованими.
Наведені Державною службою України з безпеки на транспорті у касаційній скарзі доводи значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин щодо покладення обов`язку відшкодувати завдану державі шкоду саме на ОСОБА_1 , що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів, яким було надано належну оцінку судами попередніх інстанцій.
Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову,
що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки Державна служба України з безпеки на транспорті подала касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною другою статті 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої               статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
Поновити Державній службі України з безпеки на транспорті строк на касаційне оскарженняпостанови Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2024 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                  В. В. Шипович