Дата документу 01.05.2024 Справа № 334/8419/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/8419/21
Провадження №22-ц/807/928/24 
Головуючий в 1-й інстанції – Козлова Н.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Данила Руслановича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжя (повний текст рішення складено 26 лютого 2024 року) у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року Представник Концерну «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Вказавши в заяві, що у період з 01.05.2014 року по 31.05.2021 року Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в житлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , на загальну суму 37426,98 грн. споживачами вказаних послуг є відповідачі, які не здійснюють оплату за надані послуги у повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість залишається не погашеною. На підставі викладеного просив суд стягнути суму заборгованості та судовий збір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року, позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) – задоволено частково.
Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 18373 гривні 38 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в розмірі 278 гривень 60 коп., з кожного.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Данила Руслановичаподала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити у цій частині нове рішення, яким вищевказані вимоги задовольнити повністю; стягнути з позивача судові витрати на правничу допомогу у зв`язку із апеляційним переглядом рішення у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідачем в ході розгляду справи було надано всі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а такі витрати підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302800,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 100 = 302 800 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що представником позивача подано суду заяву про стягнення з позивача судових витрат, які складаються з витрат на правову (правничу) допомогу.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що представником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати відповідних коштів, зокрема, не надано  квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що відповідач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали цивільної справи не містять.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи із наступного.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В ході розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача надав суду докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 500 грн.

На підтвердження надання послуг професійної правничої допомоги надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП №001616; ордер на надання правничої допомоги серія АР №1012283; договір № 17/01 про надання професійної правничої допомоги від 17 січня 2023 року; додаток № 1 до договору № 17/01 від 17.01.2023 року Перелік та вартість послуг за договором від 23 січня 2024 року; акт № 1 надання послуг до договору № 17/01 від 17.01.2023 року на загальну суму 12 500,00 грн.

Відповідно до акту № 1 надання послуг до договору № 17/01 від 17.01.2023 року були надані наступні послуги: консультація щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку (1 година) – 2 000,00 грн; складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи № 334/8419/21 та ознайомлення з ними (3 години) – 2 000,00 грн; складання заяви про перегляд заочного рішення (3 години) – 2 000,00 грн; складання заяви про закінчення виконавчого провадження № 72685732 (0,5 години) – 500,00 грн; складання відзиву (4 години) – 3 000,00 грн; підготовка до подачі відзиву до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд», у тому числі роздрукування відзиву, добірка та сканування письмових доказів для додавання до відзиву, завіряння копій документів (1 година) – 1 000,00 грн; представництво інтересів клієнта у суді в одному судовому засіданні незалежно від тривалості засідання та його виду – 2 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що докази оплати позивачем наданих адвокатом послуг до суду не подавались, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість підтверджені наданими до суду документами, а витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі за № 648/1102/19, а саме «Колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України)».

Враховуючи вищевикладені порушення норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи надані представником відповідача докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог в цій частині та необхідності відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені заявником у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції. Вирішуючи питання щодо розміру таких витрат, колегія суддів зазначає наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір витрат на правничу допомогу, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, заявлений представником відповідача до стягнення розмір витрат на правничу допомогу у сумі 12 500,00 грн. суперечить вимогам розумності та справедливості. Зокрема, зазначення в Акті № 1 надання послуг до Договору № 17/01 від 17.01.2023 року про надання правової допомоги від 24.01.2024 року такої послуги як участь у судовому засіданні вартістю 2 000,00 грн є безпідставним, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 подавав заяви про розгляд справи без його участі (а.с.56, 115). 

Також необґрунтованими є такі послуги, як роздрукування відзиву, добірка та сканування письмових доказів для додавання до відзиву, завіряння копій документів, оскільки такий відзив подано представником відповідача до апеляційного суду через систему «Електронний суд», так само як і копію цього відзиву надіслано позивачу за допомогою вказаної системи (а.с.113). Більше того, вказані послуги не є правовою допомогою, а носять суто технічний характер.

Крім того, представником відповідача не обґрунтовано необхідності складання заяви про закінчення виконавчого провадження № 72685732 у межах даної справи.

Враховуючи, часткове задоволення прозову, категорію справи, підтверджені матеріалами справи факти надання правничої допомоги відповідно до умов укладеного договору, наявність усталеної практики розгляду подібних спорів, що вказує на рівень невеликої складності справи, розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності сторін, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу у цій справі, який підлягає стягненню з позивача з 12 500,00 грн. до 2 000,00 грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу понесених відповідачем у зв`язку із апеляційним розглядом, слід зазначити наступне.

На підтвердження таких витрат надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №ЗП001616 Тивоненко Данила Руслановича; ордер на надання правничої допомоги серія АР №1166632; акт №2 надання послуг до Договору №17/01 від 17.01.2023 року про надання правової допомоги на суму 7 000,00 грн.

Враховуючи, об`єм наданої адвокатом правової допомоги, а також з урахування часткового задоволення вимог апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні вимог представника  ОСОБА_5 – адвоката Тивоненка Данила Руслановича щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогута прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь  ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн.
В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалось.
Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь  ОСОБА_5 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час апеляційного розгляду справи у розмірі 1 000,00 (одна тисяча гривень 00 коп.) грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 1 травня 2024 року.

Судді:                                        С. В. Кухар

                                                                       О.В. Крилова

О.З. Поляков