КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 334/7630/21                                                                                         Головуючий у І інстанції Новак Р.В.
Провадження №22-ц/824/10662/2024                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
20 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Шевченка Антона Олександровича на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, посилаючись на те, що договором, укладеним між сторонами 03.11.2014, умови про стягнення відсотків за користування кредитом не узгоджені. Отже стягнення відсотків неможливе. Банк має право лише на повернення фактично отриманих та використаних позичальником коштів. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.08.2021 було встановлено, що згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , за час користування кредитними коштами ОСОБА_1 було витрачено 483 801,83 грн, сума погашення заборгованості становить 506 487,33 грн. 
Таким чином, вважає, що сума різниці між повернутими ним банку та фактично отриманими від нього коштами складає 23 685, 50 грн, і ці кошти в розумінні положень статті 1212 ЦК України набуті банком безпідставно та підлягають поверненню позивачу.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 23 685,50 грн.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2021 справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 рокупозов задоволено.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 23 685,50 грн отриманих без достатньої правової підстави. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Шевченко А.О. подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст. 1212 ЦК України.
Суд не врахував, що кошти направлялись позивачем на погашення заборгованості самостійно на належній правовій підставі - на виконання укладеного між сторонами кредитного договору. Сплачені кошти, направлялись на погашення заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками. 
Судом не враховано, що стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.
Суд першої інстанції не з`ясував, які відносини мали місце між сторонами (факт укладення кредитного договору, спір щодо правомірності стягнення відсотків на свою користь позичальником, мету сплати коштів позичальником в розмірі більшому ніж отриманий кредит, призначення платежу, дати сплати коштів та інше).
Вказує, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, якщо потерпіла особа знає, що в неї немає зобов`язання для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Також вказує, що переплата за кредитним договором відсутня та звертає увагу, що кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет. 
Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. 
Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.
Крім того, згідно даних виписки по особовому рахунку позичальника, він використав коштів більше, ніж вніс на рахунок. Наголошує, що переплату необхідно встановлювати на підставі виписок саме на час розгляду справи.
Суд не врахував, що надана оцінка правовідносин в іншій справі не може бути підставною для стягнення з Банка коштів в цій справі, оскільки в кожній конкретній справі суд повинен встановлювати наявність дійсних обставин станом на конкретний час.
Також в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем ставиться вимога про стягнення коштів, але не зазначається, в який саме період ці кошти нібито були набуті банком безпідставно. Позивачем не конкретизовано дат зарахування, натомість з виписки по рахунку вбачається, що строк позовної давності вже сплив.
Відзиви на апеляційні скарги у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходили.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що постановою Запорізького апеляційного суду від 02.08.2021 у справі № 335/9848/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 03.11.2014 встановлено, що 03.11.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 на підставі заяви б/н був укладений кредитний договір.
Судом у вказаній справі встановлено, що згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за час користування кредитними коштами ОСОБА_1 було витрачено 483 801,83 грн, сума погашення заборгованості становить 506 487,33 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постановою Запорізького апеляційного суду від 02.08.2021встановлено, що згідно виписки по особовому рахунку за час користування кредитними коштами ОСОБА_1 було витрачено 483 801,83 грн, сума погашення заборгованості становить 506 487,33 грн, сума різниці між повернутими банку і отриманими від нього коштами в розмірі 23 685,50 грн була перерахована з карткового рахунку на погашення заборгованості по кредиту на користь відповідача без достатньої правової підстави та підлягає поверненню позивачу в силу вимог ст. 1212 ЦК України.
Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним правочином;
витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов:
збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння);
втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;
причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою;
відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення
Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст. 11 ЦК України.
Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст. 1212 ЦК України.
У даній справі встановлено, що 03 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого на ім'я позивача було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав від нього на погашення кредитного договору суму коштів, яка перевищує суму заборгованості за кредитним договором, тобто фактично ним здійснено переплату, що встановлено рішенням суду по справі №335/9848/21.
Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повинен був встановити обставини щодо сплати однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених укладеним між ними договором, зокрема переплата понад визначену в договорі суму, яка не може бути визнана такою, що здійснена на підставі такого договору.
Однак, суд першої інстанції, зазначених обставин не перевірив, не дав належної оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, у зв`язку із чим дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Матеріалами справи підтверджується, що постановою Запорізького апеляційного суду від 02 серпня 2021 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року скасовано в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, з тих підстав, що дослідивши виписку по особовому рахунку, судом встановлено, що за час користування кредитними коштами було витрачено 482 801,83 грн., сума погашення заборгованості становить 506 487,33 грн. Суд прийшов до висновку, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кредитні кошти добровільно повернуті банку у повному обсязі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України та у контексті вказаних ст. 1212 ЦК України, згаданих правових висновків касаційного суду суд першої інстанції не звернув уваги, що між сторонами був укладений договір на надання банківських послуг, який не припинив свою дію на день розгляду справи судом.
Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Всупереч визначених у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальних обов`язків позивач не надав до суду належних і допустимих письмових доказів про те, що внесені ним на погашення заборгованості кошти набуті Банком безпідставно, поза межами платежів, передбачених умовами договору.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд першої інстанції всупереч вказаної норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України вважав, що скасування постановою Запорізького апеляційного суду від 02.08.2021 по справі №335/9848/21 рішення суду першої інстанції про задоволення позову банку та стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь банку - свідчить про безпідставне набуття банком 23 685,50 грн у розумінні норми ст. 1212 ЦК України.
Поряд із цим, висновки, які викладені у постанові Запорізького апеляційного суду від 02.08.2021 по справі №335/9848/21 про те, що виписка по особовому рахунку має різницю між витраченими кредитними коштами та сумою погашення заборгованості, свідчать про те, що фактично отримані ОСОБА_1 кредитні кошти добровільно повернуті банку в повному обсязі.
Таким чином, у справі №335/9848/21 судом не встановлено обставин, про те, що частина внесених ОСОБА_1 грошових коштів на погашення кредитної заборгованості, отримана Банком безпідставно.
Для встановлення обставин про те, чи відбулася у даному випадку переплата грошових коштів згідно умов договору кредиту у суду апеляційної інстанції відсутні відповідні експертні висновки та фактичні данні про розмір процентної ставки, за якою позивач використовував кредитні кошти банку, терміни погашення заборгованості, кількість днів користування кредитними коштами, кількість днів прострочення, і таких даних позивач при наявності процесуальної можливості та всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України до суду ні першої, ні апеляційної інстанцій не надав, а тому колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, за недоведеності заявлених вимог.
Отже, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.
Колегія суддів вважає, що позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. У разі відмови в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» при зверненні до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 1 089,60 грн.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Шевченка Антона Олександровичазадовольнити.
Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 рокуу скасувати та ухвалити по справі нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001, м. Київ, Грушевського, 1Д) понесені судові витраті зі сплати судового збору у розмірі 1 089 (одну тисячу вісімдесят дев`ять) гривень 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 20 червня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                         Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                          С.А. Голуб 
 
Т.А. Слюсар