П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/24222/23
Провадження № 22-ц/4815/704/24

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Першко О.О.
Рішення суду першої інстанції проголошено 
(вступна і резолютивна частини)
об 11 год. 00 хв. 09 квітня 2024 року у м. Рівне 
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 09 квітня 2024 року 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 –адвоката Мороз Людмили Святославівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, 
в с т а н о в и в:
У грудні 2023 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається.          
Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що сторониперебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2002 року. Від шлюбу мають дочкуОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку із досягненням повноліття відповідно до ст. 182 СК України право на утримання дочки її батьком припинено. На даний час дочка є студенткою ІІ курсу денної форми навчання факультету культури і мистецтв Волинського національного університету імені Лесі Українки. Її постійне місце проживання знаходиться в м. Рівне, а також вона проживає в гуртожитку у м. Луцьк, вартість чого щомісячно становить 790 гривень. Тому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоч і досягла повноліття, але у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від батьків. Протягом усього періоду навчання, починаючи з 01 вересня 2022 року і по даний час, дочка знаходиться на її утриманні. Вона повністю матеріально забезпечує її, здійснює оплату за проживання в гуртожитку, за проїзд з м. Луцьк до м. Рівне та у зворотньому напрямку, оплачує одяг та взуття, продукти харчування, гуртки, необхідну для навчання за спеціальністю літературу та додаткові роздаткові матеріали. Вказувала, що відповідач є фізично здоровим, на обліку у лікарів з приводу хронічних захворювань не перебуває, працездатний, має постійну роботу, регулярні доходи, тобто він має можливість утримувати дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання. 
З наведених мотивів просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду на період навчання дочки. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 2 000 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 13 грудня 2023 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 1 073 гривні 60 копійок. 
На рішення суду представником ОСОБА_1 –адвокатом Мороз Л. С. подано апеляційну скаргу, де зазначалося, що рішення суду є необгрунтованим та незаконним, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував оставини, що мають значення для справи, і неправильно застосував норми матерільного права. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувалося, що визначаючи розмір аліментів у розмірі 2000 гривень,судом першої інстанції не було враховано матеріальне становище позивача, яка є пенсіонером, має інвалідність третьої групи та з доходів отримує лише пенсію у розмірі 2980 гривень. При цьому майже всі кошти спрямовуються на її лікування. Робота за фахом їй протипоказана, але вона може працювати за суміжними спеціальностями із скороченим робочим днем, рекомендовано спостереження та лікування у психіатра. У зв`язку із поганим станом здоров`я вона була вимушена 04 квітня 2024 року звільнитися з роботи. Судом було встановлено, що відповідач має за кордоном стабільні доходи та може сплачувати аліменти на утримання дочки у значно більшому розмірі, ніж встановлено судом. Разом з цим, враховуючи зазначене, позивач не має змоги самостійно повністю забезпечувати дитину. Під час навчання дочки участь у її матеріальному забезпечення беруть також обидві її бабусі.
З викладених міркувань просила оскаржуване судове рішення змінити, збільшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання повнолітньої доньки  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з 13 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Зражевська Я.О. зазначала, що доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки спільну дочку сторін утримує батько. ОСОБА_1 не має можливості матеріально допомагати дочці, зважаючи на психічне захворювання та потребу в лікуванні. На період навчання дочка проживає в гуртожитку у м. Луцьк, а на канікули їде за межі України до батька або до бабусі, і позивачем не надано доказів того, що дочка фактично проживає саме з нею. Доказів про те, що відповідач має можливість надавати дочці матеріальну допомогу у вказаному позивачем розмірі до суду не надано. Також просить врахувати, що на утриманні ОСОБА_2 також перебуває ще й неповнолітній син сторін спору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого згідно з судовим наказом стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно та його батьки, які є пенсіонерами. Враховучи це, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Як встановлено судом, і ці обставини не заперечуються сторонами, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне 09 серпня 2002 року, серії НОМЕР_1 (а.с. 10). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2023 року шлюб між ними розірвано. 
Під час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє дітей, а саме: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 25 березня 2005 року, серії НОМЕР_2 (а.с. 11) та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується сторонами. 
Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2023 року у справі №569/23313/23 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Як видно з паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 27 вересня 2007 року Рівненським МВ УМВСУ в Рівненській області, довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданої Департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради 30 листопада 2023 року №31673, ОСОБА_1 з 08 жовтня 2002 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 березня 2007 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 липня 2010 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 4, 5, 13). 
З паспорта серії НОМЕР_4 , виданого 17 лютого 1998 року Рівненським МВ УМВСУ в Рівненській області, та відповіді №364463 від 14 грудня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований з 20 серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, з даних паспорта ОСОБА_2 для виїзду за кордон № НОМЕР_5 підтверджується, що він з 2022 року проживає в Республіці Польща (а.с. 7, 8, 20, 60-62).
Встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, інвалідність їй встановлено з 08 серпня 2023 року по 01 вересня 2024 року, робота за фахом протипоказана, але може виконувати роботу за суміжними спеціальностями (бібліотекар, архіваріус, методист) із скороченим робочим днем, рекомендовано спостереження та лікування у психіатра, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12 ААГ №285135 від 21 серпня 2023 року. Також вона отримує пенсію по інвалідності, що вбачається з пенсійного посвідчення від 28 вересня 2023 року №3016415922 (а.с. 97-98).
16 березня 2023 року спільна дочка сторін спору ОСОБА_3 досягла повноліття.
Відповідно до довідки, виданої Волинським національним університетом імені Лесі Українки 09 листопада 2023 року, ОСОБА_3 є студентом ІІ курсу Волинського національного університету імені Лесі Українки та навчається на факультеті культури і мистецтв за спеціальністю "Дизайн", освітньо-професійна програма "Дизайн", денна форма навчання за державним замовленням. Тривалість навчання з 30 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. Проживає у гуртожитку. З довідки Волинського національного університету імені Лесі Українки від 23 листопада 2023 року №13 вбачається, що студентка ІІ курсу факультету культури і мистецтв ОСОБА_3 проживає в гуртожитку № 6 Волинського національного університету імені Лесі Українки за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 14).
01 жовтня 2022 року між Волинським національним університетом імені Лесі Українки, ОСОБА_3 та її законним представником ОСОБА_5 укладено Договір №73/6/2022 найму жилого приміщення гуртожитку, за яким ОСОБА_3 надано для тимчасового проживання жиле приміщення в гуртожитку № НОМЕР_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , з помісячною оплатою в розмірі 790 гривень 00 копійок (а.с. 15).
Згідно з квитанціями від 21 вересня 2022 року, 23 лютого 2023 року та 01 вересня 2023 року ОСОБА_3 сплачено за проживання в гуртожитку 4 560 гривень, 4 130 гривень та 4 800 гривень (а.с. 16-18). 
З паспорта ОСОБА_3 для виїзду за кордон № НОМЕР_7 видно, що вона перебувала за межами України з 08 серпня 2022 року по 18 серпня 2022 року, з 19 вересня 2023 року по 28 вересня 2023 року, з 23 грудня 2023 року по 03 січня 2024 року, і з 14 січня 2024 року (а.с. 58-59).
Відповідно до рецепту та товарного чеку №0084 від 16 січня 2023 року, які подано позивачем, ОСОБА_3 рекомендовано постійне носіння окуляр і їх придбано за 3 550 гривень. З квитанції від 14 лютого 2023 року та гарантійного талону, які подано позивачем, видно, шо дочці було придбано мобільний телефон з аксесуарами загальною вартістю 25 200 гривень, покупцем вказано - ОСОБА_6 фіскального чеку від 29 серпня 2023 року, інструкції з експлуатації та гарантійного талону, які подано позивачем, вбачається, що дочці придбано графічний планшет та рукавицю для малювання загальною вартістю 5 355 гривень (а.с. 91-96, 99).
Згідно з фінансових документів, поданих відповідачем, та копією виписки з особового рахунку  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач перерахував особисто для дочки ОСОБА_3  такі суми коштів: 08 липня 2022 року – 100 євро, 09 липня 2022 року – 100 євро, 10 липня 2022 року – 47 євро, 27 липня 2022 року – 100 євро, 01 серпня 2022 року – 20 євро, 01 вересня 2022 року – 20 євро, 17 вересня 2022 року - 20 євро, 21 вересня 2022 року – 1 000 євро, 17 жовтня 2022 року – 100 євро, 31 жовтня 2022 року – 100 євро, 27 грудня 2022 року – 50 євро, 30 грудня 2022 року – 50 євро, 16 січня 2023 року – 15 євро, 31 січня 2023 року – 200 євро, 07 лютого 2023 року – 100 євро, 01 березня 2023 року – 100 євро, 05 березня 2023 року – 100 євро, 01 квітня 2023 року – 50 євро, 18 квітня 2023 року – 50 євро, 28 квітня 2023 року – 50 євро, 28 квітня 2023 року – 18 євро, 28 квітня 2023 року - 34 євро, 15 травня 2023 року – 50 євро, 23 травня 2023 року – 30 євро, 30 травня 2023 року – 100 євро, 15 червня 2023 року – 25 євро, 01 вересня 2023 року – 200 євро, 11 вересня 2023 року - 50 євро, а також через ОСОБА_7  перерахував ОСОБА_3  31 січня 2024 року – 3 000 гривень, 01 лютого 2024 року - 5 700 гривень (а.с. 63-75, 112-115). 
Відповідно до ст.ст. 198, 199 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. 
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України). 
За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
При цьому Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. 
Аналіз наведених норм права Сімейного кодексу України у поєднанні з основними правилами доказування (ст. ст. 76-81 ЦПК України) дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок батька (матері) надавати матеріальну допомогу своїй дитині, яка продовжує навчання, презюмується. 
Батько (мати) можуть бути звільненні від такого обов`язку у разі доведеності факту неможливості надавати допомогу дитині, при цьому, зважаючи на специфіку спірних правовідносин, обов`язок доведення такого факту покладається саме на батька (матір), до яких пред`явлений позов.
Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на час звернення до суду і розгляду справи досягнула повноліття, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, в зв`язку з чим суд дійшов до правильного висновку про те, що відповідач, який є батьком ОСОБА_3 , зобов`язаний надавати їй таку допомогу до завершення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років, та може її надавати. Судом було надано оцінку фінансовим документам, згідно з якими відповідач, хоча і нерегулярно, однак перераховував дочці кошти, (в квітні 2023 року – 202 євро, в травні 2023 року – 180 євро, в червні 2023 року – 25 євро, в вересні 2023 року – 250 євро, в січні 2024 року - 3 000 гривеь, у лютому 2024 року - 5 700 гривень), що свідчить про фінансову спроможність відповідача надавати дочці матеріальну допомогу. 
Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які підлягали стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції враховував позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, стан здоров`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , потреби повнолітньої дочки, яка навчається у іншому населенному пункті, ніж її постійне місце проживання, потребує коштів для проїзду, оплати гуртожитку, придбання продуктів харчування, одягу, навчальних матеріалів, враховує матеріальне становище відповідача, який перебуває у працездатному віці, однак офіційно не працевлаштований. Також при цьому враховано необхідність сплати відповідачем аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про відсутність подання позивачем належних доказів, які б підтверджували факт проживання дочки разом з ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу. Так, як видно з поданих позивачем документів, вона з 08 жовтня 2002 року, а дочка ОСОБА_3 з 06 березня 2007 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . В позовній заяві вказується, що дочка так і продовжує проживати з нею. При цьому відповідачем не подано доказів на спростування цієї обставини. Судом також правильно враховано, що відповідач з 2022 року проживає в Республіці Польща, а з копії паспорта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для виїзду за кордон № НОМЕР_7 вбачається, що вона перебувала за межами України в 2022 році – 10 днів, в 2023 році – 19 днів, що, у свою чергу, спростовує доводи відповідача про те, що ОСОБА_3 проживає з ним. Відповідачем не подано і жодних доказів щодо постійного проживання ОСОБА_3 у матері позивача - ОСОБА_5 чи батьків відповідача. Щодо проживання в період навчання ОСОБА_3 у гуртожитку в м. Луцьк, суд правильно зауважив, що процес навчання передбачає тривалий роз'їзний характер і відлучення від основного місця проживання, а спільність проживання не можна зводити лише до фізичної присутності у певному житловому приміщенні.
Крім того, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що відповідачем не подано доказів щодо перебування на його утриманні батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а копії свідоцтва про народження, пенсійних посвідчень та медичних документів не можна вважати належними доказами цих обставин. 
Разом з тим з відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки у встановленому судом першої інстанції розмірі та заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному розмірі.
Оскільки дочка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, ця обставина свідчить про те, що значно більший тягар відповідальності, зобов`язань та матеріальних витрат покладено саме на позивача. При цьому судом попередньої інстанції не було враховано наявність у ОСОБА_1 психічного захворювання, що прямо впливає як на можливість її працевлаштування, так і можливість надавати дочці відповідне матеріальне забезпечення. Тому встановлений судовим рішенням розмір аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_3 у розмірі 2 000 гривень щомісячно є недостатнім для забезпечення гідних умов проживання й розвитку.
Зважаючи на рівність батьківських обов`язків і з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав дочки та прав відповідача, колегія суддів вважає, що встановлений судовим рішенням розмір аліментів у 2 000 гривень щомісячно, які стягуються з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, підлягає збільшенню до 3 000 гривень. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам ОСОБА_3 , буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального і соціального розвитку. 
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Підставою для часткового скасування оскаржуваного судового рішення згідно із пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 –адвоката Мороз Людмили Святославівни задовольнити частково. 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 квітня 2024 року частково скасувати. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 13 грудня 2023 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                          С.В. Хилевич

Судді:                                                                 С.В. Боймиструк

                Н.М.Ковальчук