ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/9865/18                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді                                                                      Ключковича В.Ю.,
суддів                                                                                          Беспалова О.О.,
                                                                                                    Кузьмишиної О.М.,
за участю 
секретаря судового засідання                                                            Кузьмука Б.І.,
позивача                                                                                 ОСОБА_1 ,
представника позивача                                                            Дем`яненка М.В.,
представника відповідача                                                            не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:
визнати бездіяльність відповідача щодо невжиття правових заходів з індексації та перерахунку призначеної позивачу пенсії державного службовця, з врахуванням нових розмірів посадового окладу, надбавки за ранг, вислугу років та всіх інших видів оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, включаючи матеріальну допомогу, неправовою.
зобов`язати відповідача здійснити позивачу індексацію його пенсії за 2015-2016 роки і дев`ять місяців 2017 року, та перерахунок призначеної йому пенсії державного службовця і виплатити її станом на 01.01.2018 року, виходячи із нових складових заробітної плати працюючого державного службовця на посаді начальника Управління Міністерства Фінансів України, відповідного рангу та стажу роботи на державній службі, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» та від 25.01.2018 № 24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році», та всіх інших складових видів оплати праці, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у встановленому законодавством розмірі 80% від загальної суми заробітної плати, а саме: посадового окладу - 12 000 грн надбавки до посадового окладу за 4 ранг державного службовця - 700 грн надбавки до посадового окладу за вислугу років на державній службі (за 10 років вислуги - 30% до посадового окладу) - 3 600 грн і врахованих раніше інших складових заробітної плати, включаючи надбавку за інтенсивність праці, надбавку за виконання особливо важливої роботи, премії та матеріальну допомогу, для вирішення соціально-побутових питань і оздоровлення за останні 24 календарні місяці роботи, тощо.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суд від 23.05.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльністю, зобов`язання вчинити дії - залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 - залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 24.06.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2019 у справі № 826/9865/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
11.04.2023 до Київського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 за виключними обставинами з підстав прийняття такого у суперечності нормам Конституції України, що в подальшому було підтверджено Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022, справа № 3-132/2018 (5462/17). А саме, вказаним рішенням визнані неконституційними ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 у задоволенні заяви гр. ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі № 826/9865/18 відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляцій скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2023, а заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами - задовольнити.
Скасувати Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 у адміністративній справі № 826/9865/18, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України від 25.06.2018 у повному обсязі заявлених позовних вимог:
визнати протиправною бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, щодо невжиття правових заходів з індексації та перерахунку призначеної Позивачу ОСОБА_1 пенсії державного службовця, з врахуванням нових розмірів посадового окладу, надбавок за ранг, вислугу років та усіх інших видів складових заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно переліку складових заробітної плати начальника Управління Міністерства фінансів України на підставі офіційних даних Міністерства фінансів України від 15.06.2018 за № 16030-02/28-171/432;
зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити Позивачу - ОСОБА_1 перерахунок його пенсії станом на 01.01.2018 та індексацію його пенсії за 2015, 2016 та дев`ять місяців 2017 року, виходячи із нових складових заробітної плати працюючого державного службовця на посаді начальника Управління у складі департаменту Міністерства фінансів України, відповідного рангу та стажу роботи на державній службі, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» та від 25.01.2018 № 24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році», та всіх інших складових заробітної плати, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у встановленому законодавством розмірі 80 відсотків від загальної суми заробітної плати, а саме: посадового окладу - 12 000 грн надбавки за 4 ранг державного службовця - 700 грн надбавки за вислугу років на державній службі, яка встановлюється на рівні 3-х відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби (за 10 років вислуги - 30 відсотків до посадового окладу - 3 600 грн, надбавки за інтенсивність праці у середньому розмірі 100 відсотків посадового окладу, надбавки за виконання особливо важливої роботи у середньому розмірі 20 відсотків посадового окладу, премія у середньому розмірі 26 відсотків посадового окладу.
Позивач вказує, що, як засвідчує зміст рішення Окружного адміністративного суду міста Києва, головним та визначальним мотивом при його прийнятті судом першої інстанції було посилання на Закон України «Про Державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, норми якого, на думку позивача, напряму суперечили приписам Конституції України (ст. 22 та ст. 58). На переконання позивача, суть цього помилкового мотиву суду першої інстанції, була у тому, що нібито з його прийняттям втратили чинність положення Закону «Про державну службу» № 3723-XII від 16 12.1993, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців і немає можливості у правому полі вирішити питання позовних вимог. На думку позивача, це є невірним висновком суду та саме це призвело до помилкового рішення суду першої інстанції.
Натомість, Рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022, справа № 3-132/2018 (5462/17) підтвердило, що позивач був правий, коли наполягав на застосуванні до спірних правовідносин норм Основного Закону України та інших норм права.
Саме тому, на переконання позивача його позовні вимоги були і є правильними, юридично обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Позивач вказує, що безумовно при розгляді стави судом першої інстанції він не знав і не міг знати, що колись Конституційний Суд України розгляне питання щодо конституційності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, а тим паче визнає не конституційними його окремі положення, які скасовували право на перерахунок пенсії позивача. Позивач вважає, що у будь-якому разі судом першої інстанції було прийняте помилкове рішення, оскільки чинне законодавство, яке діяло і на час прийняття рішення, і Конституція України, зокрема, статті 22 та 58 і Кодекс адміністративного судочинства України, зокрема, частини 4 та 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, джерела права які застосовуються судом при розгляді справ, дозволяли, на переконання позивача, суду першої інстанції прийняти правове рішення.
Зокрема, частина 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України наголошує: «Якщо суд доходить висновку, то закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії...».
А частина 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України наголошує: «У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону, а за відсутності такого закону, суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Позивач вважає, що порушення судом першої інстанції вимог, які містяться в джерелах права - Конституції України (статті 22, 58) та Кодексу адміністративного судочинства України (ст. 7), при розгляді та ухвалі рішення за адміністративним аозовом Дем`яненка В.М. є виключними обставинами, які призвели до необхідності розгляду аналогічного питання у Конституційному Суді України.
Так, зокрема, згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17), Суд зробив наступні висновки:
«…за Основним Законом України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; в Україні визнається і діє принцип верховенства права…»;
«…зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист…»;
«…гарантоване статтею 46 Основного Закону України право на соціальний захист ґрунтується на тому, що розміри пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають бути визначені з урахуванням потреб людини, людської гідності та інших конституційних цінностей, а також на тому, що за наявності економічних та інших передумов розміри пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги мають бути своєчасно індексовані та /або перераховані…»;
«….попутній аналіз приписів статей 3, 8, 24, 46, 92 Основного Закону України дає підстави для висновку, що юридичний механізм індексації та перерахунку розмірів пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги є однією з конституційних гарантій дієвості права на соціальний захист…»:
«…що сучасний стан законодавчого врегулювання з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16Л2Л993р«№3723~ХІІ, є не звичайною законодавчою прогалиною, а законодавчим упущенням, наявність якого є порушенням Конституції України…».
На підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII суперечить частині 2 статті 3, частинам 1, 2 статті 8, частині 1 статті 24, статті 46 Конституції України в тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII».
Вказане Рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018(5462/17) за конституційною скаргою ОСОБА_2 , на думку позивача, надає правові підстави ОСОБА_1 звертатися до Київського Окружного адміністративного суду з заявою про перегляд судового Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019, у адміністративній справі № 826/9865/18, за виключними обставинами.
Так, Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII статті 37, 37-1) встановлено, що при виході на пенсію розмір моєї пенсії становить 80 відсотків від заробітку працюючого державного службовця, аналогічної посади та рангу, з якого обчислюється пенсія за усіма складовими заробітку держслужбовця.
Позивач вказує, що згідно довідки з Міністерства фінансів України, що знаходяться у пенсійній справі № 196720/187, він при виході на пенсію державного службовця у 2005 році обіймав посаду начальника Управління Міністерства фінансів України, має 4 ранг державного службовця та стаж роботи на державній службі у 10 років та 10 місяців.
Таким чином, на думку позивача, є усі правові підстави, аби зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та індексацію пенсії, відповідно до чинного законодавства України згідно раніше заявлених вимог і, зокрема, перерахунок заробітної плати станом на 01.01.2018 та здійснити індексацію пенсії за 2015, 2016 та за дев`ять місяців 2017 року, що і є предметом позовних вимог.
Саме з вищенаведених причин, позивач вважає, що суд першої інстанції невірно визначив головну мотивацію заявника та аргументи, чому він звертається до Київського окружного адміністративного суду та на чому ґрунтується правова позиція позивача. Натомість, Київський окружний адміністративний суд робить помилковий висновок, що заявник звернувся до суду тільки тому, то є відповідне Рішення Конституційного Суду України. А головна мотивація позивача та причина подачі відповідної заяви до Київського окружного адміністративного суду полягають у тому, що суд першої інстанції, розглядаючи позов ОСОБА_1 , застосував при прийнятті свого рішення, Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII «Прикінцевими та перехідними положеннями» якого був скасований Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII» та відповідно і статті 37-1, яка саме передбачала для пенсіонерів державної служби, що вийшли на пенсію на підставі статті 37, обов`язковий перерахунок їхніх пенсій, у разі підвищення розміру заробітку державних службовців. Тобто, скасував вже існуючі права, що на думку позивача, було очевидно неконституційно, протиправно і антисоціально.
Позивач вказує, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції наголосив, дослівно: «…Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені /прийняті до визнання таких норм не конституційними..., а тому, останній (відповідач), не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства…».
Позивач вважає, що такі висновки Київського окружного адміністративного суду не узгоджуються з частиною 2 статті 3, статтею 8, частиною 2, статті 19, статтею 22 Конституції України. Адже відповідач, як законний та уповноважений представник виконавчої гілки влади мав діяти чітко у відповідності до норм Конституції України. На цьому наголошує і частина 2 статті 19 Конституції України. 
На думку позивача, Київський окружний адміністративний суд без надання законних обґрунтувань у своїх висновках заявляє про ніби то відсутність правових підстав для задоволення Заяви гр. ОСОБА_1 , про перегляд за виключними обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 у справі № 826/9865/18, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 за № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018(5462)/17, нібито не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення рішення, про перегляд якої просить Заявник.
Дійсно, заднім числом, Рішення Конституційного Суду України ніяким чином і не може прямо вплинути на ційне рішення Окружного адміністративного суду міста Києва. Позивач наголошує, що це Рішення Конституційного Суду України визнало окремі положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, які скасовували конституційні права позивача, неконституційними. Позивач вважає, що це Рішення Конституційного Суду України надало правові тлумачення, щодо порушення конституційних прав позивача за цілим переліком ознак і зобов`язало державні органи усунути ці порушення. Відтак, надало законне право судам усіх рівнів переглядати за виключними обставинами справи, якими були порушені конституційні права громадян і, зокрема, позивача.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2024 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 28.05.2024.
Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.
В судове засідання, призначене на 28.05.2024 з`явились позивач та представник позивача. Представник відповідача не з`явився, був повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Зважаючи на відсутність заперечень з боку позивача та його представника, колегія суддів на місці постановила проводити розгляд справи за даної явки. Позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, надали пояснення, правом подання додаткових пояснень не скористались, виступили в судових дебатах.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
За приписами частин 1, 5, 6 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. 
Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;
2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;
3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Як встановлено вище, у даній справі щодо індексації та перерахунку призначеної позивачу пенсії державного службовця, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019, яке залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В подальшому Конституційним Судом України було ухвалено рішення від 23.12.2022 № 3-р(ІІ)/2023 у справі № 3-132/2018(5462/17), яким визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, які унеможливили перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ.
В зв`язку з вказаним, позивач подав до суду першої інстанції заяву про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2019 за виключними обставинами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 у задоволенні заяви гр. ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі № 826/9865/18 відмовлено.
При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з наступного:
«…Таким чином, суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною, за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із такою заявою.
Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому останній не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства…
…Водночас, у випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним у контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання…».
За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів вважає за необхідне застосувати до даної справи правові висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 07.07.2023 у справі № 818/1793/18:
«…10. З уваги на раніше висловлену й послідовно дотриману правову позицію об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, зокрема й до тих ситуацій, коли заявником є особа, за конституційною скаргою якої Конституційний Суд України встановив неконституційність закону, застосованого судом при вирішенні справи, підстав для перегляду постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року за виключними обставинами немає, тому що цим судовим рішенням апеляційний суд відмовив у задоволенні позовних вимог, й за принципом res judicata визначені цим судовим рішенням юридичні наслідки настають для сторін з моменту набрання ним законної сили, тож воно не підлягає примусову виконанню й тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.
Крім того, як уже мовилося за подібних обставин, встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, встановленої остаточним судовим рішенням у справі…».
Зважаючи на встановлені обставини та вказані норми та правовий висновок Верховного Суду, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що заява позивача про перегляд рішення суду першої інстанції у даній справі не підлягає задоволенню, оскільки рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р(ІІ)/2023 у справі № 3-132/2018(5462/17) не може бути підставою для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції.
Крім того. Колегія суддів звертає увагу позивача, що пунктами 2 та 3 рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р(ІІ)/2023 у справі № 3-132/2018(5462/17) ухвалено наступне:
« 2. Підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України „Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.
3. Верховній Раді України внормувати перерахунок розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України „Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.»
Як є загальновідомим, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалася відповідними Указами Президента та діє на даний час.
Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 28 травня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                      В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    О.М. Кузьмишина