КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

Апеляційне провадження                                                     
№33/824/2656/2024
 
П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

            29 травня 2024 року                                                                              місто Київ
                                                                                                     справа 757/12644/24-п
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
 
за участю:
захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Федак Максима Леонідовича,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, -
 
      В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Вказував, що оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, а з самого протоколу неможливо зрозуміти за якою частиною статті 130 КУпАП він притягується до відповідальності, то суд позбавлений був можливості притягнути його до адміністративної відповідальності.
Зазначав, що згідно вимог КУпАП та профільної інструкції працівників поліції, притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а згідно Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, будь-які виправлення в протоколі не допускаються.
Посилався на те, що матеріали справи не містять доказів того, що він керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху України, у зв’язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов’язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Вказував, що згідно направлення до закладу охорони здоров’я, останнє було складено в 23.00 год., а сам протокол в 23.10 год., що свідчить про те, що він належним чином не направлявся до медичного закладу.
Зазначав, що працівники поліції не відсторонили його від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП та свідчить про те, що у працівників поліції не було достатньо підстав вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп’яніння.
Посилався на те, що наявний у матеріалах справи відеозапис свідчить про переривання відеозйомки, а отже такий відеозапис є недопустимим доказом.
Вказував, що на відео видно, що він знаходиться в автомобілі на парковці, тобто автомобіль не перебував на дорозі, не здійснював рух і в цей час до нього під’їхав автомобіль патрульної поліції. Тобто, його не зупиняли працівники поліції під час керування ним транспортного засобу.
Зазначав, що з відеозапису вбачається, що працівник поліції після виявлення підстав вважати, що він, як водій, на його думку перебуває у стані наркотичного сп’яніння, дозволяє йому сісти за кермо автомобіля та перепаркувати транспортний засіб.
Посилався на те, що суду не надано жодних доказів того, що цей протокол складено посадовою особою та що ця посадова особа кимось була уповноважена на ці дії.
Вказував, що в матеріалах справи відсутні докази того, що поліцейським було запропоновано йому пройти освідування на стан сп’яніння на місці зупинки.
Зазначав, що до матеріалів справи не долучено акт огляду на стан сп’яніння, що також суперечить вимогам щодо оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.
Посилався на те, що з відеозапису вбачається, що в нього відсутні будь-які ознаки сп’яніння, його поведінка відповідає обстановці, він вірно реагує на ситуацію, повноцінно надає відповідь на питання працівників поліції.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З’ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З об’єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров’я для визначення стану алкогольного сп’яніння, а суб’єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.
За правилами ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Згідно з п.п.2, 6, 7 Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України  є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться:  поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№722608, 05 березня 2024 року о 22.55 год. в місті Києві на бульварі Лесі Українки, 3, водій керував транспортним засобом «PEUGET», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, звужені зіниці очей, що погано реагують на світло, тремтіння вік, тремтіння кінцівок пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Як вбачається з довідки від 14 березня 2024 року, складеної старшим інспектором з о/д відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у місті Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Веронікою Петрук, інспектором патрульної поліції при складанні протоколу ААД №722608 від 05 березня 2024 року відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в графі «…за що відповідальність передбачена ч…ст…», вважати вірним запис: частиною 1 статті 130. 
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами, а саме: 
відомостями, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 05 березня 2024 року серії ААД №722608;
відеозаписом з камери;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 березня 2024 року;
довідкою від 14 березня 2024 року.
Відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Сукупність наведених доказів підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України.
З огляду на наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України та прийняв законне рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.
Відтак, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються доказами, які містяться в матеріалах даної справи.
З відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що 23 лютого 2024 року його зупинили працівники поліції та склали на нього протокол, а за день до цього він вживав наркотичні засоби (23:02:34). Працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що останній запитує в працівників поліції: «Який сенс їхати?» (23:05:06). Після цього працівник поліції знову запитав ОСОБА_1 чи згоден він пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, на що останній відповів, що він відмовляється (23:06:40).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на відео видно, що він знаходиться в автомобілі на парковці, тобто автомобіль не перебував на дорозі, не здійснював рух і в цей час до нього під’їхав автомобіль патрульної поліції. Тобто, його не зупиняли працівники поліції під час керування ним транспортного засобу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з відеозапису, автомобіль ОСОБА_1 знаходився на проїжджій частині.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що працівник поліції після виявлення підстав вважати, що він, як водій, на його думку перебуває у стані наркотичного сп’яніння, дозволяє йому сісти за кермо автомобіля та перепаркувати транспортний засіб, оскільки вказані обставини не підтверджуються відеозаписом, який долучено до матеріалів справи.
Таким чином, заперечення викладенні в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду, оскільки вказані посилання надані виключно з наміром уникнути відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена, підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову судді Печерського районного суду міста Києві від 01 квітня 2024 року - залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                                                      Борисова О.В.