КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

   справа № 362/5796/18
провадження № 22-ц/824/2701/2024
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
27 травня 2024 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук  Т. І. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1   - адвоката Янчука Анатолія Анатолійовича на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року в складі судді Кравченко Л. М., 
 
встановив:
 
16.10.2018 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути  з  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі  11 906,70 грн за кредитним договором  №б/н  від 05.12.2014 року. 
Позовні  вимоги обґрунтовані тим, що  ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н  від 05.12.2014, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач при підписанні анкети-заяви  підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами»  складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору,  на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі.
Одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості. 
При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цих договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн  (в еквіваленті 500,00 грн  за кредитними картками, відкрити у валюті USD) +5% від суми позову.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 02.10.2018  має заборгованість в розмірі  11 906,70  грн, з яких: 669,88  грн - заборгованість за тілом кредиту; 1 899,83 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8 293,81 грн -  пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн  (фіксована частина) та 543,18 грн (процентна складова).
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року, з урахуванням ухвали суду від 12 вересня 2019 року про виправлення описки,  вказаний позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 11 906,70 грн за кредитним договором № б/н  від 05.12.2014. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року залишено без задоволення.
06.10.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Янчук А. А. подав апеляційну  скаргу,  в якій  просить скасувати заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Також просить стягнути з  позивача на користь відповідача судові витрати понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи, а саме 13 179 грн 80 коп.,  що  складаються з : 10 000  грн  витрат на  правову  допомогу; 536 грн 80 коп. -  судовий збір  за подання   заяви про перегляд заочного  рішення; 2 643 грн - за  подання апеляційної скарги.  
Свої доводи обґрунтовує тим, що  висновки суду першої інстанції  не  узгоджуються  з матеріалами справи, оцінка доказів  судом здійснена  помилково   та всупереч практиці Верховного Суду, 
Зазначив, що   анкета-заява:  не містить виду картки, який обрала відповідач;  в графі визначення  кредитного  ліміту взагалі  не  зазначено  суму  кредитного  ліміту;  в умовах та правилах не зазначено  на  редакцію  яких саме умов  погоджувалася відповідачка;  в анкеті  відсутні  відомості стосовно  відсотків за користування  кредитом,   а також  відомості стосовно відповідальності за  невиконання зобов`язань.
Витяг  з Тарифів обслуговування  кредитних карт «Універсальна» не  містить підпису відповідача.
Витяг  з Умов  та правил  надання банківських послуг  в ПриватБанку  ніким не  завірений, не  містить підпису відповідача.    
Зазначає, що розрахунок заборгованості фактично  зроблений  на  вказаних доказах, які не  підтверджують  жодних обставин.  Він є хибним та не доводить факту отримання кредиту.
Не погоджується з протокольною ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2023 року про приєднання відзиву на заяву про перегляд заочного рішення, до  якої було  приєднано  нові докази.  ЦПК України не передбачено подання  нових доказів  після  ухвалення  заочного  рішення  суду. 
26.11.2023 представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Хитрова Л. В.  подала  відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вказує, що наявні у справі докази підтверджують наявність заборгованості відповідачки перед банком та визнання нею умов кредитного договору шляхом вчинення дій спрямованих на  його виконання.
На підтвердження таких доводів  в матеріалах справи  міститься  виписка за  договором  за період  01.01.1999 -04.07.2023,  довідка про  розміри кредитних   лімітів,  довідка про видані  картки тощо.
З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитною карткою, користувалася кредитним лімітом, здійснювала відповідні погашення по кредиту, перекази з інших своїх карток в банку, що свідчить про прийняття та схвалення нею власними діями Умов та правил надання банківських послуг у зв`язку з їх виконанням протягом тривалого часу до початку 2017 року.
Виписки з рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
З огляду на викладене, банківські виписки з рахунків в банківській установі позивача є належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. 76,77,78 ЦПК України, що підтверджують факт здійснення операцій між банком та клієнтом.
З виписки також чітко прослідковується, якими картками користувалась відповідач, їхні номери та періоди, в які діяли відповідні картки. Сама така інформація  відповідає  і довідкам банку про  видані  картки та про  строки їх дії.
Відповідно  до виписки,  наданої позивачем,  нарахування  відсотків здійснено  відповідно до  ч. 2 ст.  625  ЦК України, а не  на підставі Умов та правил  банківського  обслуговування. 
В разі  незгоди з протокольною  ухвалою  про  приєднання  відзиву на  заяву про  перегляд заочного  рішення  та додатків до  нього   представник відповідача мав всі  процесуальні можливості  оскаржити таку ухвалу  в порядку передбаченому чинним процесуальним законом. 
 Щодо  витрат на  правову допомогу  зазначила,  що  сума  позову менша  за  вартість  послуг  адвоката  та судових витрат,  понесених відповідачем, що свідчить  про  їх  неспівмірність  з ціною позову,  часовими за тратами  на   підготовку та подачу апеляційної скарги.
Витрати з підготовки та подання заяви про перегляд заочного рішення не входять до судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а відтак не можуть бути предметом розподілу в апеляційному провадженні. 
Представник відповідача  не  заявляв вимог  про  розподіл судових витрат  на  правову допомогу   приводу  підготовки та подачі заяви про  перегляд заочного  рішення  до  суду  першої інстанції, а тому  включення таких витрат до  розподілу  в порядку  апеляційного провадження  не  правомірним.  
Послуга  ознайомлення  з матеріалами справи входить   до складу  послуги з підготовки та подачі заяви про перегляд заочного рішення, а тому  не  може  бути врахована  як окрема  при розподілі  судових витрат. 
Відповідачем  не  надано  належні  докази  здійснення  оплати  послуг  адвоката у вигляді  розрахункового  документу. Акт приймання-передання  коштів  таким документом  не  є. 
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи заочне  рішення   про  задоволення  позову,  суд  першої  інстанції виходив з доведеності  тієї обставини, що в  укладеному  кредитному договорі  визначені  чітки умови виконання  сторонами  взятих  на  себе   зобов`язань,   банківською установою  виконано  в повному обсязі   свої зобов`язання  по  договору, однак  відповідач взяті на  себе зобов`язання  не  виконала,  внаслідок  чого  виникла  заборгованість.
Колегія суддів  не  може  повністю погодитись  з висновком  суду  першої інстанції  з огляду  на  таке. 
Судом  встановлено,  що  05 грудня 2014 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій погодилася, що заява разом з Пам`яткою  клієнта,  Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Також у заяві, підписаній відповідачем, зазначено, що вона  ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладання і згодна з його умовами.
На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав Витяг  з Тарифів обслуговування кредитних  карт «Універсальна»,  Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за  договором  від  05 грудня  2014 року,  станом на 02.10.2018 у  відповідачки утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 906,70 грн, з яких: 669,88  грн - заборгованість за тілом кредиту; 1 899,83 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8 293,81 грн - нарахована пеня, заборгованість  по  судовим штрафам - 1 043,18 грн. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 05 грудня  2014 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками  за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 грудня  2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
За таких підстав рішення  суду  першої інстанції  про  наявність  правових підстав для задоволення  позову в частині доведеності позовних вимог щодо стягнення   відсотків за  користування  кредитом,   пені  та штрафів  не  необґрунтованим.
 Зазначене не спростовує факт наявності між сторонами кредитних правовідносин та обов`язок позичальника повернути кредитору суму позики.
За змістом статті 1049 ЦК України позикою, яка підлягає поверненню, є грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем позичальнику.
З наданої банком виписки за кредитним договором станом на 02.10.2018  відповідачем   фактично  використані  кредитні кошти в сумі 12 131,47 грн,  а поповнено  картковий рахунок  на  суму 10 466,30  грн.  Різниця становить  1 665,17 грн. 
З огляду  на те, що  банківська виписка  є належним, допустимим і  достатнім   доказом на  підтвердження    доведення факту існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, отримання позичальником кредитних коштів, враховуючи не спростування вимог банку про порушення зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту в повному обсязі,  а також  виходячи з  тієї  обставини, що  позивачем  заявлено позовні вимоги  про стягнення  тіла  кредиту  в сумі  669,88  грн,    апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення  позову в частині  стягнення  заборгованості за тілом кредиту   в розмірі заявлених  позовних  вимог - 669,88  грн.  
У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна  скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає  скасуванню  з  ухваленням  нового  рішення  про  часткове  задоволення  позову. 
Щодо  доводів апеляційної скарги  про безпідставне   прийняття   судом  першої інстанції  нових доказів,  які були подані  відповідачем  разом  з відзивом  на  заяву про перегляд заочного  рішення, а саме   виписки по рахунку,  довідки про видані  картки та довідки про  зміну  умов кредитування. 
Як вбачається  з матеріалів справи, в суді першої інстанції  відповідач надала  свої заперечення, в тому числі   щодо  відсутності доказів  видачі кредиту, лише в заяві про перегляд  заочного  рішення.
Враховуючи вимоги частини першої статті 44 ЦПК України  щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення виписки по рахунку для правильного вирішення справи,   суд першої інстанції  обґрунтовано  прийняв  вказані докази, проте помилково  не врахував їх  під час  вирішення справи. 
Відповідно до ч.  1 ст. 376 ЦПК  України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом  першої  інстанції  допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права,  а тому  вказане   судове рішення підлягає  скасуванню з ухваленням нового рішення про  часткове  задоволення  позову. 
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Позов задоволена  на 5,6%.
З урахуванням вказаного вище, судові витрати по сплаті судового  збору  за подання  позовної заяви підлягають стягненню  з  ОСОБА_1 на користь   АТ КБ «ПриватБанк»  в суді  98,67 грн. 
З  АТ КБ «ПриватБанк»  на  користь  ОСОБА_1   підлягають  стягненню  судові  витрати по сплаті судового  збору за подання заяви про  перегляд заочного  рішення  в сумі 506,74 грн та за подання  апеляційної скарги в сумі 2 494,99  грн.
Відповідно  до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином,  шляхом  взаємного  зарахування  сум судових витрат, які підлягають стягненню з кожного учасника справи, на користь  відповідача  підлягає стягненню судовий збір з АТ  КБ «ПриватБанк» в сумі 2 903, 06 грн.
Щодо  відшкодування  відповідачу витрат  на  професійну  правничу допомогу.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.
Згідно з частиною першою статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (частина третя статті 28 Правил адвокатської етики).
Чинним цивільним процесуальним законодавством визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.
Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Подібна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited" проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У справі,  яка переглядається,  інтереси  ОСОБА_2 представляв адвокат  Янчук А. А. на підставі договору №1 про надання  правової допомоги від  29.04.2023 року, відповідно  до  умов   якого клієнт  зобов`язується  сплатити  адвокату  гонорар  у розмірі  3 000  грн  за підготовку та подачу заяви про перегляд заочного  рішення  362/5796/18,  1 000 грн  за ознайомлення  з матеріалами судової справи 362/5796/18, 1 000  грн  за участь  в одному судовому засіданні по справі 362/5796/18,  5 000  грн  за  підготовку та подачу апеляційної скарги  на  заочне  рішення  по  судовій справі 362/5796/18.  Гонорар адвоката  може  бути сплачений в готівковій  формі. Підписанням  акту  приймання передавання  коштів є підтвердженням  оплати  гонорару.
В апеляційній скарзі    відповідачем заявлено  про    відшкодування  витрат  на професійну правничу допомогу в сумі  10 000  грн. 
До  апеляційної скарги на  підтвердження  витрат   відповідача  на професійну правничу допомогу адвоката Янчука А. А.   було надано: 
- акт  виконаної роботи  №1 від  16.05.2023, за яким  адвокат  надав відповідачу наступну  правову  допомогу: ознайомлення  з матеріалами судової справи  №362/5796/18;  підготував та подав заяву про  перегляд заочного  рішення  по справі № 362/5796/18;
- акт  виконаної роботи  №2 від  06.10.2023, за яким  адвокат  надав відповідачу наступну  правову  допомогу: підготував апеляційну  скаргу  на заочне  рішення  по  судовій справі № 362/5796/18;
            -   акт приймання передавання  коштів №1  від  16.05.2023, за яким  клієнт передав адвокату, а адвокат  прийняв від  клієнта  кошти (гонорар)  в розмірі  5 000  грн, що  передбачені договором  про  надання  правової допомоги №1  від 29.04.2023 ; 
            -   акт приймання передавання  коштів №2  від  06.10.2023, за яким  клієнт передав адвокату, а адвокат  прийняв від  клієнта  кошти (гонорар)  в розмірі  5 000  грн, що  передбачені договором  про  надання  правової допомоги №1  від 29.04.2023 та стосується   гонорару  за підготовку та подачу апеляційної скарги; 
 - ордер  на  надання  правничої  (правової ) допомоги  адвокатом  Янчук А. А.   в Київському апеляційному суді.  
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Дослідивши вказані докази, апеляційний суд вважає, що сума в розмірі    10 000  грн  не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідних процесуальних дій сторони.
Зважаючи на  наявність  клопотання  АТ КБ «ПриватБанк» про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат, беручи до уваги  складність  справи,  значення справи для її сторін, характер спірних правовідносин, проаналізувавши обсяг наданих представником  відповідача  - адвокатом  Янчуком  А. А.  послуг, часткове  задоволення  позовних вимог, а також критерії обґрунтованості й пропорційності,  колегія суддів вважає, що заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає  частковому задоволенню,  в сумі  5 000  грн, що  відповідатиме принципу справедливості і балансу інтересів сторін спору.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   - адвоката Янчука Анатолія Анатолійовича задовольнити частково.
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення. 
Позов  задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на  користь  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість  за кредитним договором  від 05.12.2014  станом на  02.10.2018  в сумі  в сумі 669,88  грн. 
В решті позову  відмовити.
Стягнути  з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь   ОСОБА_1   судові витрати  по сплаті судового  збору  в сумі 2 903,06 грн та витрати на  професійну  правничу допомогу  в сумі 5 000 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                                 Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І.  М. Рейнарт  
                                                            
                                                                                              Т.  І. Ящук