ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2024                                                  м. Дніпро                            Справа № 904/5240/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач), Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2023 у справі № 904/5240/23 (суддя Фещенко Ю.В.), повний текст рішення складено 05.12.2023 
за позовом Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль»,            м. Кам`янське Дніпропетровської області 
до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі», м. Кам`янське Дніпропетровської області 
про стягнення заборгованості за договором надання послуг № 20/21 ІП/00.08.0161 від 10.11.2020 в загальній сумі 33615,91 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У вересні 2023 року АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» про стягнення 33615,91 грн заборгованості за договором про надання послуг від 10.11.2020        № 20/21 ІП/00.08.0161, з яких: 17947,70 грн - основний борг; 6563,64 грн - пеня; 7697,57 грн - інфляційні втрати та 1407,00 грн - 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг від 10.11.2020 № 20/21 ІП/00.08.0161 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем у період з листопада 2020 року по березень 2021 року послуги з надання інформації.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2023 позовні вимоги АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» до КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг від 10.11.2020 № 20/21 ІП/00.08.0161 у сумі 33615,91 грн - задоволено частково.
Стягнуто з КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» 17947,70 грн - суму основного боргу, 6078,78 грн - пені, 7697,57 грн - інфляційних втрат, 1403,73 грн - 3% річних та 2645,03 грн - частину витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» оскаржує його в апеляційному порядку   до Центрального апеляційного господарського суду і просить скасувати оскаржуване ним рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга позивача мотивована незгодою з оскаржуваним рішенням з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, не застосуванням судом норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, що на думку скаржника, є наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.
Скаржник наголошує на тому, що ним не отримувалися інформаційні послуги за договором, він не мав доступу до бази даних позивача, а інформація, надання якої передбачалося умовами договору, була доступна відповідачу на підставі інших договірних відносин, які існували між сторонами, зокрема на підставі договорів: від 02.10.2020 № 199НАС, від 02.10.2020 № 200КП, від 02.10.2020      № 197РО, від 02.10.2020 № 198БО.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- вирішуючи питання призначення справи до розгляду, місцевий господарський суд необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження;
- судом безпідставно відмовлено в призначенні експертизи по справі для встановлення автентичності підписів та відтиску печатки на актах приймання передачі наданих послуг. Наявні в матеріалах справи акти наданих послуг є узагальнюючими, оскільки не розкривають зміст та обсяг господарської операції, не дають можливість ідентифікувати, які саме послуги надавалися. 
Предметом договору не визначені, а ні найменування, а ні кількість послуг,    не встановлені вимоги до якості послуг, способу та порядку виконання договору, що свідчить про недосягнення згоди з усіх істотних умов договору.
Пункт 8.2. договору не містить відомостей про контактних осіб, які мали відповідати за надання послуг. Договір не містить чіткого та конкретизованого механізму надання інформації позивачем.
Пункт 3.2.1. договору встановлює перелік послуг, який надається за ним та визначає, що вони отримуються КП КМР «ЦТМ» через мережу Інтернет, проте позивач не надав будь-яких даних, що відповідач дійсно здійснював доступ до бази даних впродовж 2020-2021 років.
При цьому, на думку скаржника, сам лише факт складання та підписання сторонами актів приймання передачі наданих послуг не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, що підтверджується правовою позицією    КГС ВС від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18.
- долучені до матеріалів справи акти звірки не містять підписів керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, спрямовані на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. 
Позивачем не надано документів в підтвердження повноважень       Золотухіна С.В., який підписав акти від імені АТ «ДТЕЦ», а також відсутні докази в підтверження повноважень Дяченка Д.А., який нібито підписав акт наданих послуг від 31.12.2020 № 705 від імені відповідача;
- всупереч ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20 та від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 щодо допустимості доказів. У випадку факту реального надання послуг відповідачеві, позивач мав би підтвердити належними та допустимими електронними доказами обсяг наданих ним інформаційних послуг та їх зміст в період надання;
- суд помилково вказав у рішенні на відсутність в матеріалах справи претензій з боку відповідача щодо якості, порядку та строків надання послуг, як на обставину, що свідчить про реальність вчинення господарської операції – надання інформаційних послуг, оскільки відсутність претензій обумовлена не якісним наданням послуг, а взагалі відсутністю отримання відповідачем послуг за договором;
- судом не врахована належність учасників справи до учасників бюджетного процесу, що обумовлює обов`язок сторін дотримуватися вимог бюджетного законодавства.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

3. Встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини справи, а також визначені відповідно до них правовідносини.

10.11.2020 між АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» (далі - виконавець, позивач) та КП Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» (далі - замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг № 20/21 ІП/00.08.0161 (далі - договір, а. с.9-10), відповідно до умов п. 1.1. якого виконавець бере на себе зобов`язання протягом опалювального сезону у м. Кам`янське надати замовнику інформаційні послуги (далі - послуги), а замовник зобов`язується оплачувати надані йому послуги.
Згідно з п. 2.1. вартість договору на опалювальний сезон (6 місяців) складає 17947,68 грн, крім того, ПДВ 3589,54 грн, разом з ПДВ 21537,22 грн. Зміна суми договору оформлюється додатковою угодою між сторонами.
Відповідно до умов п. 2.2. договору вартість послуги визначається на підставі калькуляції(й) виконавця вартості послуги з надання інформації замовнику, яка надається до договору.
Згідно наявної у справі калькуляції вартості послуги з надання інформації   КП КМР «Центральні тепломережі» вартість послуги, в розрахунку за 1 місяць, становить 3589,54 грн з ПДВ (а. с. 99).
Відповідно до п. 2.3. договору, замовник здійснює щомісячну оплату за послуги у сумі 3589,54 грн з ПДВ відповідно до суми вказаної у калькуляції(ях) вартості (місячної послуги) на основі отриманого рахунку від виконавця.
У розділі 3 договору визначені права та обов`язки сторін.
Так, п. 3.2.1. договору визначено, що виконавець зобов`язаний, в порядку та на умовах договору, за умови перерахування замовником у повному обсязі суми щомісячних платежів, надавати замовнику інформаційні послуги, а саме:
- миттєві значення температури, тиску, об`ємної і масової витрати теплофікаційної води у подавальних та зворотних трубопроводах Ду = 800 мм на «місто» та «Південний-захід»;
- кількість теплової енергії, відданої замовнику;
- миттєві значення температури, об`ємної і масової витрати підживлювальної води (1 та 2 трубопровід Ду = 250 мм, 1 та 2 трубопровід Ду = 150 мм, трубопровід Ду = 300 мм);
- архівні дані вищезазначених параметрів за добу, місяць, рік. Замовник отримує від виконавця вищенаведені інформаційні послуги через мережу Інтернет.
Згідно з п. 3.2.2. договору виконавець зобов`язаний надати замовнику рахунок на сплату та акти надання послуги не пізніше 3-го числа наступного за розрахунковим місяця.
Згідно з п. 3.4.3 договору замовник зобов`язаний сплатити виконавцю, в порядку та на умовах даного договору вартість наданої послуги протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку виконавця.
Згідно з п. 3.4.4. договору замовник зобов`язаний у разі прострочення оплати вартості послуг сплатити виконавцю нараховану пеню, а також всю суму заборгованості за надані послуги.
Супровідними листами, на яких наявні вхідні штампи відповідача з датами та вхідними номерами, позивач вручав відповідачу акти та рахунки на оплату наданих у спірний період послуг (а. с. 13, 16, 19, 22, 25). 
Відповідно до наявних у справі матеріалів, у період з листопада 2020 року по березень 2021 року, на виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги з надання інформації, загальна вартість яких склала 17947,70 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи рахунками на оплату послуг з надання інформації:
- від 30.11.2020 № 337 на суму 3589,54 грн (а. с. 12);
- від 31.12.2020 № 588 на суму 3589,54 грн (а. с. 15);
- від 31.01.2021 № 27 на суму 3589,54 грн (а. с. 18);
- від 28.02.2021 № 223 на суму 3589,54 грн (а. с. 21);
- від 31.03.2021 № 582 на суму 3589,54 грн (а. с. 24), а також складеними та підписаними між сторонами актами наданих послуг з надання інформації:
- від 30.11.2020 № 446 на суму 3589,54 грн (а. с. 11);
- від 31.12.2020 № 705 на суму 3589,54 грн (а. с. 14);
- від 31.01.2021 № 26 на суму 3589,54 грн (а. с. 17);
- від 28.02.2021 № 312 на суму 3589,54 грн (а. с. 20);
- від 31.03.2021 № 635 на суму 3589,54 грн (а. с. 23).
Також, матеріали справи містять акт звірки розрахунків за період з 01.03.2022 по 30.08.2022 до договору (а. с. 8).
Вказані акти підписані представниками позивача та відповідача, скріплені їх печатками без будь-яких зауважень. Підписанням означених актів сторони підтверджують, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.
У пунктах 6.1., 6.2. договору сторони визначили, що договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до 30.04.2021, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний опалювальний сезон, якщо за місяць до закінчення строку дії договору однією із сторін не буде письмово заявлено про відмову від нього або необхідність його перегляду. Відносини сторін до укладання нового договору регулюються договором.
Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання щодо надання послуг виконані ним у повному обсязі та належним чином. 
У свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем у період з листопада 2020 року по березень 2021 року послуг з надання інформації, не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість на загальну суму 17947,70 грн, яка лишається не сплаченою відповідачем.
Згідно з пунктами 4.1., 4.2. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення замовником строків оплати згідно п. 3.4.3. цього договору він зобов`язується сплатити виконавцю пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
За прострочення виконання зобов`язання, на підставі п. 4.2. договору, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 07.12.2020 по 19.09.2023 на суму 6563,64 грн. 
На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по липень 2023 року на суму 7697,67 грн, а також 3% річних за загальний період прострочення з 07.12.2020 по 19.09.2023 на суму 1407,00 грн.
Відповідач у своє чергу вказує, що ним не отримувалися інформаційні послуги за договором, акти наданих послуг не підписувалися що власне і є причиною звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Укладений правочин по даній справі за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 599 ЦК України, ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом            (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Місцевим господарським судом встановлено, що вказаним договором між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками підприємств.
Надання інформаційних послуг за договором у період з листопада 2020 року по березень 2021 року на суму 17947,70 грн позивач підтверджує долученими до матеріалів справи рахунками на оплату наданих у спірний період послуг з надання інформації, актами наданих послуг та актами звіряння розрахунків скріпленими печатками без будь-яких зауважень та претензій по об`єму, якості та строках виконання послуг.
Отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання. Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору матеріали справи не містять. Крім того не може бути визнаний недійсним договір, який виконувався сторонами.
Враховуючи вказане, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив заперечення відповідача щодо неукладеності вказаного договору, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Місцевим господарським судом вірно встановлено та вказано в рішенні про відсутність в матеріалах справи будь-яких докази на підтвердження здійсненої відповідачем оплати наданих позивачем у період з листопада 2020 року по березень 2021 року послуг за договором.
Доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів відповідач не спростував.
Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, встановлені місцевим господарським судом обставини справи, щодо укладання між сторонами договору про надання послуг з надання інформації, колегія суддів погоджується з його висновком про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 17947,70 грн, з частковим задоволенням позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені у розмірі 6078,78 грн (п. 4.2. Договору, з урахуванням неправильно визначеного періоду прострочення), а також з задоволенням позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат у розмірі 7697,57 грн та частковим задоволенням позову про стягнення 3% річних на суму 1403,73 грн (відповідно до ст. 625 ЦК України.
Рішення місцевого господарського суду в частині стягнення суми основного боргу та правильності здійснених судом перерахунків фінансових санкцій не є предметом апеляційного оскарження, а від так колегією суддів детально не досліджується.
Доводи апелянта щодо необґрунтованої відмови місцевим господарським судом у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки ухвалою від 23.10.2023 (а. с. 42-43) суд мотивував неможливість переходу зі спрощеного провадження до загального. При цьому, місцевим господарським судом з урахуванням основних принципів господарського судочинства, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом учасників справи.
Представник відповідача неодноразово брав участь у справі, надав відповідний відзив на позовну заяву з доказами на його обґрунтування (а. с. 49-85) та письмові пояснення по справі (а. с. 120-124), а також мав можливість висловитися стосовно суті спору у судових засіданнях, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача, щодо позбавлення судом можливості належним чином реалізувати всі свої процесуальні права, зокрема на подання і витребування всіх належних доказів, провести допит свідків, оголошення представниками сторін суду в судовому засіданні своїх пояснень і міркувань щодо обставин справи, проведення судових дебатів та можливого проведення судової експертизи.
Доводи апелянта щодо безпідставної відмови в призначенні експертизи по справі для встановлення автентичності підписів та відтиску печатки на актах приймання-передачі наданих інформаційних послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. 
Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 902/834/20, від 13.08.2021 у справі № 917/1196/19, від 30.09.2021 у справі № 927/110/18).
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічний висновок наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 927/685/20.
За результатами розгляду клопотання про призначення судової експертизи ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2023 (а. с. 140-142) відмовлено КП КМР «Центральні тепломережі» у задоволенні клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів по даній справі.
Вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася з боку відповідача та набрала законної сили.
Доводи скаржника про те, що наявні в матеріалах справи акти наданих послуг є узагальнюючими, оскільки не розкривають зміст та обсяг господарської операції, не дають можливість ідентифікувати, які саме послуги надавалися, колегія суддів відхиляє адже відповідач прийняв вказані в актах інформаційні послуги. Будь-яких зауважень чи заперечень щодо надання послуг не у повному обсязі, акти наданих послуг та звірки взаєморозрахунків не містять.
Саме лише посилання скаржника на обставини не отримання інформаційних послуг на умовах договору без підтвердження належними доказами зворотного, не може свідчити про відсутність господарських операцій між сторонами, оскільки підписання замовником актів про надання послуг, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.
Вищевказаним також спростовуються доводи апелянта щодо не визначеності в договорі предмету, найменування та кількості послуг, а також не встановлених вимог до якості послуг, способу та порядку виконання договору.
Доводи апелянта стосовно відсутності в п. 8.2. договору відомостей про контактних осіб, які мали відповідати за надання послуги, а також відсутності в      п. 3.2.1. договору переліку послуг, які КП КМР «ЦТМ» має отримувати через мережу Інтернет, колегія суддів також відхиляє, оскільки з підписанням відповідної первинної документації представниками сторін, скірплення підписів печатками підприємств свідчить про участь особи у здійснені господарської операції (такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі   № 910/6216/17, від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 та від 03.02.2020 у справі № 909/1073/17).
Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що спірні акти окрім підпису представника відповідача (замовника) додатково затверджені директором КП КМР «Центральні тепломережі» Бунічем О.Ф., підпис якого на кожному акті скріплений відтиском печатки підприємства. Отже, кожен акт містить два підписи з боку відповідача та скріплений печаткою підприємства. 
Доказів того, що підписи не належать директору КП КМР «Центральні тепломережі» Бунічу О.Ф., а також доказів того, що печатка не проставлялася відповідальною особою даного підприємства матеріали справи не містять, як і відсутні докази незаконного вибуття печатки, якою скріплено підписи на спірних актах, з володіння останнього. 
Дійшовши висновку про наявність на договорі та первинних документах печатки підприємства та враховуючи той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само і не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що печатка підприємства використовувалась проти волі відповідача.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на втрату наказу МВС України від 11.01.1999 № 17, яким встановлено обов`язок керівника підприємства у разі крадіжки, втрати печаток чи штампів вжити заходів задля їх розшуку, а також негайно повідомити про це органи внутрішніх справ (п. 3.1.12) колегія суддів вважає безпідставними та відхиляє їх, оскільки втрата чинності вказаним наказом не позбавляє права господарюючого суб`єкта звернення до правоохоронних органів з заявою про незаконне втручання в його господарську діяльність.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 20 ГК України Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Доводи скаржника стосовно того, що сам лише факт складання та підписання сторонами актів приймання передачі наданих послуг не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, що підтверджується правовою позицією КГС ВС від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, колегія суддів відхиляє, оскільки на спростування таких доводів, відповідач не навів суду інших обставин, які б достаменно вказували на недостовірність інформації, зазначеної у вказаних актах, на чому саме акцентував увагу Верховний Суд при розгляду вказаної справи.
Доводи скаржника про те, що всупереч ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20 та від 15.07.2022 у справі № 914/1003/21 щодо допустимості доказів. У випадку факту реального надання послуг відповідачеві, позивач мав би підтвердити належними та допустимими електронними доказами обсяг наданих ним інформаційних послуг та їх зміст в період надання, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76-79 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як зазначалося вище та встановлено апеляційним господарським судом, вказаним договором сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплені печатками підприємств.
Матеріали справи містять калькуляцію вартості послуг з їх розрахунком, вихідні дані для розрахунку вартості наданих інформаційних послуг відповідачу, рахунки, акти наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків підписані сторонами без зауважень з приводу неповноти та якості наданих послуг з боку їх виконавця, а також скріншоти саме наданих послуг з усіма вихідними даними, які містяться в мережі Інтернет та відповідають умовам погодженого між сторонами п. 3.2.1. договору.
Досліджуючи питання правомірності висновків суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів вважає правильним погодитись з правовою оцінкою наданою в рішенні місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог, а не з доводами скаржника, які не підтверджені жодним належним доказом і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Заперечення відповідача щодо укладення договору без дотримання принципів та засад, визначених Законом України «Про публічні закупівлі», колегія суддів відхиляє, оскільки вказаним Законом, саме на відповідача, як замовника закупівлі, покладено обов`язок ініціювання процедури закупівлі, а тому саме відповідач має нести ризик невиконання ним Закону України «Про публічні закупівлі».
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладених обставин та в силу п. 1 ст. 6 Конвенції детально не аналізуються, оскільки колегія суддів аргументи наведені вище вважає достатніми для прийняття рішення у справі.
Долучені до матеріалів апеляційної скарги додаткові докази (опис повністю зіпсованих документів і справ), колегія суддів не досліджує, оскільки в силу приписів ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає доводи апелянта таким, що не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, а відповідно підстав для його скасування або зміни не виявлено.

5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, належним чином досліджено наявні в матеріалах справи докази, яким надана вірна правова оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому місцевий господарський суд дійшов правильних та обґрунтованих висновків про часткову відмову в задоволенні позову.
Підстав передбачених ст. 277 ГПК України для скасування або зміни оскаржуваного відповідачем рішення, колегією суддів не виявлено.

6. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2023 у справі № 904/5240/23 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      Ю.Б. Парусніков

Судді:                                                                                          Т.А. Верхогляд

                                                                                                    О.Г. Іванов