ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5463/24 Справа № 205/6358/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 березня 2024 року в цивільній справі номер 205/6358/13-ц за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Індустріалбанк», Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Індустріалбанк», Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із скаргою про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
В обґрунтування скарги зазначено, що ОСОБА_1 з інформації АТ КБ «Приватбанк» виявила наявність арешту коштів, застосованого у двох виконавчих провадженнях НОМЕР_2 та НОМЕР_3. За даними АСВП виконавчі провадження завершені, а матеріали виконавчих проваджень знищені. У виконавчому провадженні НОМЕР_2 арешт на грошові кошти боржника застосований постановою від 16 лютого 2018 року. При цьому, постановою органу ДВС від 22 червня 2019 року виконавчий документ повернутий стягувачу, виконавче провадження завершене. Після цього виконавчий документ до виконання не пред`являвся. 
Постанови про арешти залишаються чинними, що дозволяє банку блокувати всі кошти боржника. 
На рахунок боржника 15 листопада 2023 року зараховано 1000000,00 грн як грошова допомога у зв`язку із загибеллю її чоловіка-військовослужбовця під час військової агресії Російської Федерації. Після 23 листопада 2023 року з АТ КБ «Приватбанк» їй прийшло повідомлення про арешт коштів в розмірі 399622,14 грн виконавчою службою, і залишок на рахунку боржника зменшився на вказану суму. 
Блокування і списання коштів грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця за законом не допускається, виконавчі провадження завершені, борг за виконавчим провадженням НОМЕР_3 відсутній, тому на одноразову грошову допомогу не може бути звернуто стягнення. 
У листі від 28 грудня 2023 року орган ДВС повідомив про зняття арешту по виконавчому провадженню НОМЕР_3. Щодо зняття арешту у виконавчому провадженні НОМЕР_2 орган ДВС повідомив про неможливість зняття арешту в зв`язку з тим, що виконавче провадження було завершено, і виконавчий документ повернуто стягувачу 22 червня 2019 року, а зарахування коштів одноразової допомоги відбулось 15 листопада 2023 року.
Скаржниця просила суд визнати протиправною бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з належних ОСОБА_1 грошових коштів одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця; зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти накладений постановою про арешт коштів від 16 лютого 2018 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 арешт з належних ОСОБА_1 коштів у сумі 399622,14 грн - одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 .
Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 березня 2024 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Індустріалбанк», Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з належних ОСОБА_1 коштів одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.
Зобов`язано Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений постановою про арешт коштів від 16 лютого 2018 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2, з належних ОСОБА_1 коштів у сумі 399622,14 грн - одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 .
Із вказаним судовим рішенням не погодився Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2024 року у справі №205/6358/13 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на скаржника.
Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвала суду першої інстанції прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, є неповною та необґрунтованою, судом першої інстанції проігноровані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», вимоги постанови суду України, Пленуму Вищого спеціалізованого кримінальних справі №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». 
Всі дії державного виконавця були направлені виключно на виконання вимог виконавчого документу, в порядок та спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Виконавчі провадження, які було завершено по 2020 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2022 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.
Закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна/коштів боржника. 
Отже, у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні підставі для зняття арешту з майна/коштів боржника ОСОБА_1 .
Зняття арешту з майна боржника здійснюється виключно в рамках позовного провадження.
Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що його права були порушені саме діями Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), тобто скаржник не вірно визначився з колом осіб по справі, їх процесуальним статусом та не довів своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком.
Зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №740/3240/18 та інших.
Оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, провадження є знищеним, у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з належного скаржнику майна.
У закінчених провадженнях не здійснюються жодні виконавчі дії, крім відновлення виконавчого провадження.
Арешт на рахунки боржника ОСОБА_1 накладений банківськими установами, винесення постанови про накладення арешту вже після повернення виконавчого документу стягувачу від 22.06.2019 року в самостійному порядку у зв`язку зі внесенням відповідних змін до чинного законодавства.
Ленінським районним судом м. Дніпропетровська не вказано в чому полягає протиправна бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра зняття арешту з належних ОСОБА_1 коштів одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, адже ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту, які ОСОБА_1 до відділу надано не було.
Не вказано розрахунковий рахунок ОСОБА_1 , в якій банківській установі нею отримана одноразова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 , та з якого необхідно зняти арешт.
Від скаржниці ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Базюкевич Є.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 березня 2024 року - без змін.
Доводи органу ДВС, вказані в скарзі, як і наведена судова практика, не є релевантними до скарги і до справи, яка наразі розглядається судом. Боржниця навела зовсім інші мотиви для зняття арешту з її коштів, ніж ті, які аналізує і проти яких заперечує орган ДВС. Це призвело до повністю помилкової апеляційної скарги, яка містить голослівні твердження про порушення судом першої інстанції вимог закону, і не стосується предмету доказування в цьому провадженні. Скарга просто не містить конкретики в частині допущених судом першої інстанції порушень, оскільки такі порушення відсутні.
Скаржниця, як боржник у виконавчому провадженні, не має права звертатись із окремим позовом про скасування арешту, питання арешту коштів в даному випадку вирішуються саме шляхом подання скарги на дії (бездіяльність) органу ДВС. Іншого способу оскарження боржником арешту у виконавчому провадженні не існує. Тому твердження про необхідність звернення у позовному провадженні для скасування арешту - помилкові.
Арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами судового контролю за виконанням рішень. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 року у справі №201/10187/18, від 20.06.2018 року у справі №210/1072/15-ц, а також у постанові Верховного Суду №712/12136/18 від 24.05.2021 року.
Передання виконавчого провадження до архіву і його знищення - суперечить наведеним положенням законодавства і є виключно відповідальністю органу ДВС. Підлягали переданню до архіву «завершені» виконавчі провадження, яких за Законом взагалі не існує.
Крім того, передання виконавчого провадження до архіву і його знищення жодним чином не заважає органу ДВС винести постанову про скасування арешту з коштів боржника. Можливість скасування арешту органом ДВС у вже закінченому виконавчому провадженні досліджувалась Верховним Судом, зокрема, в постанові від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21 Верховний Суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
В цій справі не оскаржується бездіяльність органу ДВС щодо не зняття арешту під час повернення виконавчого документу стягувачу; оскаржується бездіяльність щодо не зняття арешту сьогодні з коштів, на які Законом заборонено стягнення.
Арешт не може в принципі надалі існувати відносно коштів, які є грошовою допомогою, виплаченою в результаті загибелі військовослужбовця. Орган ДВС відмовляється скасувати арешт взагалі, в тому числі щодо коштів грошової допомоги, а банк відмовляється розблокувати кошти, посилаючись на арешт. В цьому і полягає протиправна бездіяльність органу ДВС, яку правильно визнав і виправив суд першої інстанції.
На рахунок боржника 15.11.2023 року зараховано 1000000,00 гривень - грошова допомога у зв`язку із загибеллю її чоловіка-військовослужбовця під час військової агресії Російської Федерації. Такі кошти взагалі не можуть бути арештовані, оскільки за положеннями ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» на них не може бути звернуто стягнення.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Базюкевим Є.В. з доводами апеляційної скарги не погодився, підтримав відзив на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 147). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, що не з`явилися. 
Заслухавши суддю - доповідача, представника скаржниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що постановою старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демської Г.С. від 16 лютого 2018 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №2/205/3064/2013, виданого 10 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» боргу 363094,42 грн, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 8 зв).
Постановою старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демської Г.С. від 22 червня 2019 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 виконавчий лист №2/205/3064/2013, виданий 10 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» боргу 363094,42 грн повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 10).
ОСОБА_1 15 листопада 2023 року зараховано на її рахунок 1000000,00 грн як грошову допомогу в зв`язку із загибеллю її чоловіка-військовослужбовця згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, наказу №1034 від 09 листопада 2023 року (а.с. 10 зв).
З відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28 грудня 2023 року №222031/18 вбачається, що перевіркою АСВП встановлено, що у Відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2/205/3064/2013, виданого 10 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» боргу 363094,42 грн. Виконавче провадження НОМЕР_2 було завершено 22 червня 2019 року та повернуто виконавчий лист на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». В рамках виконавчого провадження державним виконавцем виносились постанови про арешт майна та коштів. Заборгованість боржником сплачено не було. Зазначено, що у державного виконавця відсутні підстави для зняття арештів з коштів та майна боржника, так як виконавче провадження було завершено та повернуто виконавчий документ стягувачу 22 червня 2019 року, а зарахування одноразової допомоги відбулось 15 листопада 2023 року (а.с. 11-12).
Задовольняючи скаргу на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.
Такий висновок суду першої інстанції апеляційний суд вважає правильний з огляду на наступне.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не здійснюється також із сум одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демської Г.С. від 16 лютого 2018 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №2/205/3064/2013, виданого 10 січня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» боргу 363094,42 грн, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 .
На рахунок № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 15 листопада 2023 року зараховано 1000000,00 грн як грошову допомогу в зв`язку із загибеллю її чоловіка-військовослужбовця згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, наказу №1034 від 09 листопада 2023 року. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про обґрунтованість вимог скарги, оскільки на кошти боржниці ОСОБА_1 у вигляді одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця (її чоловіка), на які накладено арешт, не може бути звернено стягнення.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 березня 2024 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 17 червня 2024 року.

Суддя: