ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5052/24 Справа № 191/690/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Порошина О.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Барильської А.П., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі – ТОВ «ФК «Ріальто») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 19 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений кредитний договір №210519-36388-4. Відповідно до умов договору відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 7 000 грн. строком на 16 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Товариство належним чином виконало свої договірні зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах договору.
       17 червня 2021 року між позивачем та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» укладений договір відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-3. Відповідно до умов договору вони набули статусу нового кредитора та отримали право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінанс Інновація», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 210519-36388-4 від 19 травня 2021 року .
       Всупереч чинному законодавству та умовам договору відповідачка належним чином покладені на неї обов`язки не виконала, порушила умови кредитного договору і має заборгованість за кредитом, яка станом на 10 лютого 2023 року, становить 23464, грн., що складається із заборгованості за кредитом - 7 000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 19 травня 2021 року по 04 червня 2021 року - 2464 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 05 червня 2021 року по 24 липня 2021 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України – 14000 грн., тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати.
       Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за договором № 210519-36388-4 від 19 травня 2021 року, станом на 10 лютого 2023 року, у загальному розмірі 9 464 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 7000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 2.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 19 травня 2021 року по 04 червня 2021 року - 2464 грн. та судові витрати у розмірі 4081,65 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Ріальто» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати в частин відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4 % за кожен день користування кредитом за період з 05 червня 2021 року по 24 липня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 14000 грн; стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн., понесені у суді першої інстанції та стягнути 2684 грн. судового збору за подання позову. Стягнути 12000 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та судовий збір у розмірі 4026 грн.
       Скарга обґрунтована тим, що з позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено в суді першої інстанції вимогу про стягнення 14000 грн. відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, проте судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у стягненні суми заборгованості по відсоткам, судом першої інстанції не враховано той факт, що таке нарахування відбулося на підставі укладеного договору № 210519-36388-4 від 19 травня 2021 року. Зазначає, що договір № 210519-36388-4 від 19 травня 2021 року є чинним, не визнаний недійсним, не встановлена судовими рішеннями його нікчемність чи неукладеність, і докази цього відповідачкою не надані в суді першої інстанції. Відповідачкою не спростовано наданий ними розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування його правильності. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно зменшено суми понесених витрат на професійну правничу допомогу та зменшено розмір судового збору. Крім цього, відповідачкою в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, тому відсутні підстави для зменшення витрат.
       Відзив на апеляційну скаргу надано не було. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову становить 23464 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка « MONETKA») та ОСОБА_1 укладено договір №210519-36388-4. 
       Договором визначено основні істотні умови, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, графік розрахунків, яким передбачено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів.
       Зазначений кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором, що є підтвердженням її ознайомлення з умовами Договору та Правилами надання грошових коштів у позику, які перебувають у загальному доступі будучи опублікованими на сайті.
       Відповідачка, ознайомившись з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею договору.
       На підтвердження виконання ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» зобов`язань по кредитному договору №210519-36388-4 від 19 травня 2021, а саме: п. 1.6 договору щодо переказу суми кредиту на електронний платіжний засіб, що належить позичальникові, представник позивача надав копію чеку про проведення переказу.
       З договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, укладеного 17 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» вбачається, що ТОВ «ФК «Ріальто» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 210519-36388-4 від 19 травня 2021 року. Зазначене підтверджено копією договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року, витягом з Акту приймання-передачі прав №1 від 17 червня 2021 року до Договору відступлення прав вимоги, платіжним дорученням № 225 від 17 серпня 2021 року та платіжне доручення №173 від 29 липня 2021 року щодо сплати суми фінансування за договором про відступлення права вимоги.
       Відповідно до розрахунку заборгованості по договору № 210519-36388-4 від 19 травня 2021 року, здійсненого позивачем, станом на 10 лютого 2023 року, загальна сума заборгованості становить 23464 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 7000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 2.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 19 травня 2021 по 04 червня 2021 року — 2464 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 05 червня 2021 року по 24 липня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 14000 грн.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто» в частині стягнення із відповідачки процентів за кредитом у розмірі 14000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що дане нарахування є необґрунтованим, оскільки строк дії договору від 19 травня 2021 року визначений сторонами 16 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 договору). Договір кредиту від 19 травня 2021 року не був пролонгований відповідачкою та закінчив свою дію 04 червня 2021 року. Судові витрати було зменшені судом першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
       Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмовлених позовних вимог та в частині розподілу судових витрат, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України переглядається в цій частині. 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, у зв`язку з наступним.
       Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (стаття 207 ЦК України).
       Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
       За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
       Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
       Відтак будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
       Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
       У своєму позові ТОВ «ФК «Ріальто» просив стягнути заборгованість за кредитом станом на 10 лютого 2023 року у розмірі 23464 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 7000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 19 травня 2021 року по 04 червня 2021 року - 2464 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 05 червня 2021 року по 24 липня 2021 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України – 14000 грн
       Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       За змістом частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 14000 грн., суд першої інстанції вважав, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
       У пункті 3.3 кредитного договору зазначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4,0 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1460,00 %) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.
       Позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання (пункти 5.2-5.2.2 договору).
       Згідно з пунктом 4.14 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - Правила), впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані проценти по кредиту (до закінчення терміну договору). При цьому продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отриманні кредиту, та діє з дати сплати нарахованих процентів. Також для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів.
       Строк надання кредиту та строк дії цього договору становить 30 днів, але в будь – якому випадку строк користування грошовими коштами не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.3 договору).
       Натомість, позивач будь-яких доказів на підтвердження того, що строк надання кредиту був продовжений в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, суду не надав.
       Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
       У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
       Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
       В пункті 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
       Боржник, який прострочив виконання грошових зобов?язань, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).
       За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом у розмірі 14000 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань після спливу строку кредитування, тобто після 04 червня 2021 року, задоволенню не підлягають.
       При цьому ТОВ «ФК «Ріальто» не пред?являло до позичальниці ОСОБА_1 позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до статті 625 ЦК України.
       Пунктом 3.3. кредитного договору передбачено нарахування відсотків за підвищеною ставкою 4 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом, а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору.
       З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що саме пунктом 3.3 кредитного договору передбачено нарахування процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
       Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
       Щодо витрат на правову допомогу та судового збоу, то суд першої інстанції правильно вказав, що оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, то відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як і витрати з оплати судового збору. 
       З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.
       Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.
       При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги та судові витрати на професійну правничу допомогу) відшкодуванню не підлягають.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
       
       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» залишити без задоволення. 
       Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2024 року залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                А.П. Барильська

       Судді:                                                                        Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров