КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 758/14066/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/11042/2023                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
8 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                  
                                   судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                  Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
                                  при секретарі                      Близнюк А.П.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року (суддя Ковбасюк О.О.) в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги,
 
встановив:
у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Іващенко Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 48637690 від 10 вересня 2019 року.
            Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 22 грудня 2006 року уклала з ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», кредитний договір №49.28/14/06-Z, за умовами якого отримала кредитні кошти в іноземній валюті на споживчі цілі в сумі 38 200 євро, із відсотковою ставкою 14% річних та із кінцевим терміном повернення до 21 грудня 2011 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, був укладений договір іпотеки №49.8/14/1429/06 від 22 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. та зареєстрований в державному реєстрі іпотек за номером 4323984, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
            Позивачка посилалася на те, що 18 вересня 2007 року між сторонами кредитного договору був укладений договір про внесення змін № 1 до кредитного договору №49.28/14/06-Z від 22 грудня 2006 року, згідно якого збільшено розмір отриманого нею кредиту до 86 970 євро та строк повернення кредиту - до 21 грудня 2016 року, однак ці відомості не були внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме розділу «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотек».
            Позивачка стверджувала, що на момент укладення іпотечного договору від 22 грудня 2006 року і до цього часу у квартирі, яка є предметом іпотеки, окрім неї постійно проживають: її чоловік - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 , 1986 року 
                                                                          
народження, з малолітнім сином - ОСОБА_5 , 2003 року народження, донька - ОСОБА_6 , 1988 року народження, з малолітньою донькою ОСОБА_7 , 2009 року народження.
            Позивачка зазначала, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 4 березня 2010 року з неї та поручителів на користь ВАТ «Кредитпромбанк» солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 989 464,92грн та державне мито в розмірі 1 700грн, був виданий виконавчий лист № 2-846, на підставі якого постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції від 22 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, а вже 8 листопада 2011 року проведено опис і арешт квартири, яка є предметом іпотеки.
            Позивачка посилалася на те, що 26 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» відступив право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами ПАТ «Дельта Банк», яким у свою чергу було переуступлене право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1526/К від 27 червня 2019 року. Однак, у порушення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», п. 4.3 іпотечного договору та п. п. 2.6, 2.7 договору купівлі-продажу прав вимоги №152/К від 27 червня 2019 року, кредитор (іпотекодержатель) та покупець (правонаступник) не повідомили її у письмовій формі про відступлення права вимоги за іпотечним договором та за основним зобов`язанням. 27 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» був укладений договір про відступлення права вимоги №1526/1, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» право вимоги за кредитним договором №49.28/14/06-Z від 22 грудня 2006 року та іпотечним договором №49.8/14/1429/06 22 грудня 2006 року.
            Позивачка вважала, що оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не набуло прав іпотекодержателя по вказаному іпотечному договору, так як не виконало своїх обов`язків щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги, то державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» проведена всупереч вимог чинного законодавства.
            Також позивачка посилалася на відсутність укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що свідчить про відсутність її згоди, як іпотекодавця, на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» відсутнє у переліку ліцензіатів, які мають або колись мали ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, опублікованому на офіційному веб-сайті Національного банку України, що свідчить про відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» необхідного обсягу цивільної дієздатності на момент укладення договору про відступлення права вимоги № 1526/1 від 27 червня 2019 року, що, у свою чергу, вказує на недійсність зазначеного правочину.
            Крім того позивачка посилалася на порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира використовується нею та членами її родини як місце постійного проживання, а тому вона не може бути відчужена, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у позасудовому порядку. При цьому іпотекодержателем було порушено положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в частині проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності, а відтак приватний нотаріус Іващенко Н.В. фактично здійснила переоформлення права власності на предмет іпотеки без проведення оцінки її вартості, чим грубо порушено законодавство України щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень та порушення майнових прав з вилученням квартири із власності, без експертної оцінки та згоди власника, під час дії Закону України «Про мораторій на 
                                                                        
стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
            Позивачка зазначала, що вказані обставини стали підставою для звернення із скаргою до Міністерства юстиції України, за результатами розгляду якої було встановлено, що приватний нотаріус Іващенко Н.В. належним чином не перевірила підстави для можливості проведення реєстраційних дій, прийнявши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень із порушенням норм чинного законодавства. У подальшому, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13 квітня 2020 року № 1398/5, Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України внесено відомості до державного реєстру речових прав про припинення права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», однак, із посиланням на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 3 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, їй було роз`яснено, що рішення про скасування рішення державного реєстратора підлягає виконанню виключно у разі одночасного визнання, зміни чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, а тому Міністерство юстиції України на цьому етапі позбавлено можливості скасувати оскаржуване рішення приватного нотаріуса Іващенко Н.В. від 12 вересня 2019 року № 48637690. 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В. № 48637690 від 12 вересня 2019 року про реєстрацію прав та їх обтяжень та визнати недійсним договір купівлі - продажу прав вимоги № 1526/1 від 27 червня 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивачка зазначає, що суд не розглядав справу по суті заявлених вимог, не врахував наказ Міністерства юстиції України № 1398/5 від 13 квітня 2020 року та висновку колегії Міністерства юстиції України  з розгляду скарг ОСОБА_2 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2019 року № 48637690, прийняте приватним нотаріусом Іващенко Н.В., з яких стало відомо про протиправність дій приватного нотаріуса та ТОВ ФК «Довіра та гарантія», що є одним із доказів недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги між ТОВ ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ ФК «Амбрелла».
Позивачка посилалася на те, що наказ міністра юстиції України виконав Департамент нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України лише частково, тільки припинено право власності ТОВ ФК «Амбрелла» на її квартиру, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48637690 від 12 вересня 2019 року не скасоване в державному реєстрі речових прав, оскільки це можливо виключно на підставі судового рішення із одночасним визнанням недійсними чи скасування документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав.
Позивачка вважає, що способом судового захисту порушеного її права та інтересу є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.
Позивачка зазначає, що суду першої інстанції було подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачем ТОВ ФК «Довіра та гарантія», яке було задоволено судом і представник товариства приймав участь у судовому засіданні 30 
                                                                            
березня 2023 року, однак відзив на позовну заяву не подав та в процесі розгляду справи заявив, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.
Позивачка вважає, що суд першої інстанції прийняв до уваги вказану заяву та відмовив у задоволенні позову, оскільки він пред`явлений до неналежного відповідача, хоча це не відповідає раніше прийнятому судом рішенню.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Приватний нотаріус Іващенко Н.В., будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.143 зворот т.2), у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала.
Директор ТОВ «ФК «Амбрелла» подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи у відсутність представника товариства.
Враховуючи вищевикладені обставини, на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність відповідача та третьої особи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_8 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частина 4 статті 367 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.
Частиною 1 статті 34 ЦПК України визначено, що цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 11 ст. 33 ЦПК).
Відповідно до частини 1 статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.
Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Така підстава для відводу (самовідводу) судді як недопустимість повторної участі судді у розгляді справи спрямована на запобігання можливій необ`єктивності та упередженості судді та має процесуально-правовий характер.
Недопустимість повторної участі судді у відповідній справі відповідає принципам побудови системи судового контролю. Заборона повторної участі судді в розгляді тієї самої справи забезпечує неможливість розгляду справи між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав тим самим судом двічі.
Самовідвід - це обов`язок суду. Належне виконання цього обов`язку гарантує 
                                                                               
неупередженість та об`єктивність правосуддя, попереджає можливість скасування судового рішення з підстави його ухвалення незаконним складом суду.
Неповажним потрібно вважати склад суду у таких випадках: справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, строк повноважень якого закінчився; справу розглянуто і вирішено особою, яка не є суддею цього суду; справу передано на розгляд судді з порушенням встановленого порядку розподілу судових справ або з порушенням принципу незмінності складу суду; справу розглянуто і вирішено суддею або за участі судді, який брав участь у її вирішенні; справу, яку належить розглядати колегіально, розглянуто і вирішено суддею одноособово.
Склад суду, який розглядає справу, є повноважним лише в тому випадку, коли його створення відповідає вимогам закону, а також коли відсутні обставини, що унеможливлюють участь судді у справі.
У даній справі ухвала Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року про закриття провадження у справі постановлена судом у складі судді Ковбасюк О.О.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року ухвала Подільського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
30 березня 2023 року рішенням Подільського районного суду міста Києва у складі судді Ковбасюк О.О. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Отже, суддя Ковбасюк О.О. брала участь у вирішенні справи, в якій було постановлено ухвалу про закриття провадження у справі та після її скасування в апеляційному порядку повторно брала участь при ухваленні рішення суду по суті спору.
Суддя Ковбасюк О.О. на виконання вимог частини першої статті 39 ЦПК України не заявила про власний самовідвід, хоча не могла брати повторної участі у справі згідно з приписами частини першої статті 37 ЦПК України.
За таких обставин склад районного суду не відповідав вимогам «незалежного та неупередженого суду, встановленого законом» й, відповідно, не може вирішувати жодне питання, зокрема щодо вирішення справи по суті спору, оскільки є неповноважним складом суду.
Вказана обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення апеляційним судом.
Вивчивши матеріали справи та надані докази, колегія суддів вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.
З матеріалів справи встановлено, що 22 грудня 2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №49.28/14/06-Z, за умовами якого позичальник отримала 38 200 євро на споживчі цілі строком до 21 грудня 2011 року та сплатою 14,50 процентів річних. 
            У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 22 грудня 2006 року між  ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №49.8/14/1429/06, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2000 року. Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю.
            18 вересня 2007 року сторони кредитного договору уклали договір про внесення змін № 1 до кредитного договору №49.28/14/06-Z від 22 грудня 2006 року, згідно яких банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у сумі 86 970 євро до 21 грудня 2011 року. Також сторони визначили новий порядок погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.
            Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 4 березня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 солідарно на користь 
                                                                          
ВАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 989 464грн 92коп.
            27 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк», яке набуло направо вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними з ОСОБА_2 , 26 червня 2013 року, та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» був укладений договір № 1526/К купівлі-продажу прав вимоги, за яким банк відступив, а товариство набуло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В.
            Цього ж дня, 27 червня 2019 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 1526/1, за яким ТОВ «ФК «Амбрелла» набуло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з ОСОБА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В.
            18 липня 2019 року ТОВ «ФК «Амбрелла» направило на адресу ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку».
            10 вересня 2019 року приватний нотаріус Іващенко Н.В. зареєструвала право власності ТОВ «ФК «Амбрелла» на квартиру АДРЕСА_1 (рішення № 48637690 від 12 вересня 2019 року).
            Наказом міністра юстиції України № 1398/5 від 13 квітня 2020 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2019 року № 48637690, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., скасовано.
            Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 вересня 2020 року, відомості про право власності ТОВ «ФК «Амбрелла» на квартиру АДРЕСА_1 відсутні. ТОВ «ФК «Амбрелла» зареєстровано іпотекодержателем зазначеного об`єкта нерухомого майна.
            Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року, справа № 914/2350/18(914/608/20), зазначила, якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом у листопаді 2019 року, позивачка просила визнати дії приватного нотаріуса Іващенко Н.П. протиправними та скасувати рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Амбрелла» на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , прийняте 12 вересня 2019 року за № 48637690.
У період судового розгляду, за скаргою ОСОБА_10 , наказом міністра юстиції України № 1398/5 від 13 квітня 2020 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2019 року № 48637690, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Н.В., було скасоване. Виконання наказу в цій частині було покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації.
                                                               
З наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 червня 2021 року вбачається, що зазначений наказ був виконаний 13 квітня 2020 року Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України, індексний номер рішення 51963278 (с.с.221-224 т.1).
Разом з цим, державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру Департаментом нотаріату та державної реєстрації Міністерства юстиції України не проводилася, оскільки у Державному реєстрі прав не містяться відомості про такі права, про що зазначено у листі заступника міністра з питань державної реєстрації О. Оніщук від 22 квітня 2021 року, який направлений на адресу ОСОБА_11 .  Також у листі зазначено, що для внесення відомостей про право власності ОСОБА_2 на квартиру до Державного реєстру прав, власниці квартири необхідно  надати реєстраційному органу оригінали документів про право власності на квартиру (с.с.214-216 т.1).
Позивачкою суду не було надано доказів здійснення нею реєстрації свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2000 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно.
Виходячи з вищевикладеного, суду необхідно було уточнити позовні вимоги та з`ясувати, на захист якого саме порушеного права вона звернулася до суду з даним позовом.
Під час апеляційного розгляду позивачка наполягала, що рішення приватного нотаріуса Іващенко Н.В. від 12 вересня 2019 року № 48637690 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Амбрелла» не скасовано.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50.
Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)).
За обставинами даної справи вбачається, що позивачка має спір з ТОВ «ФК «Амбрелла», яке є іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачці.
                                                          
Отже, належним відповідачем за позовними вимогами про скасування  рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 вересня 2019 року є ТОВ «ФК «Амбрелла».
З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2021 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, індексний номер 48637690, та визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги № 1526/1 від 27 червня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла».
Також 28 вересня 2021 року представником позивачки ОСОБА_10 було заявлено клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
Згідно технічного запису судового засідання від 28 вересня 2021 року, суд долучив до матеріалів справи заявлене клопотання, однак у судовому засіданні оголосив  перерву для надання позовної заяви у редакції, що відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, з врахуванням клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та викладенням вимог, які пред`являються до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
12 листопада 2021 року на виконання ухвали суду позивачкою до суду подана позовна заява, у якій відповідачами зазначені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла», та позовні вимоги доповнені вимогою про визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами.
Однак, згідно технічного запису судового засідання від 22 листопада 2021 року суд не вирішив питання про прийняття або про відмову у прийнятті зазначеної позовної заяви та закрив провадження у справі.
Скасовуючи ухвалу суду від 22 листопада 2021 року про закриття провадження у справі,  Київський апеляційний суд у постанові від 30 червня 2022 року зазначив, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що предмет спору став відсутнім після пред`явлення даного позову, а крім того, не звернув увагу на те, що спір між сторонами не вирішений, так як позивачкою було заявлено дві позовні вимоги, зокрема, про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги № 1526/1 від 27 червня 2019 року, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла».
Згідно технічного запису судового засідання від 30 березня 2023 року, суд першої інстанції не вирішував питання про прийняття позовної заяви, поданої позивачкою 12 листопада 2021 року, а також про заміну неналежного відповідача та залучення до участі у справі співвідповідача. Після роз`яснення судом представнику позивача положень ст. 51 ЦПК України, представником позивача було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке судом задоволено не було. 
Згідно статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
                                                                  
Матеріали справи та технічні записи судових засідань суду першої інстанції свідчать про те, що позовна заява, подана позивачкою 12 листопада 2021 року, предметом судового розгляду не була, неналежний відповідач приватний нотаріус Іващенко Н.В. не була замінена судом на належного відповідача ТОВ «ФК «Амбрелла». 
Також матеріали справи не містять відомостей про направлення копії позовної заяви від 12 листопада 2021 року відповідачам та третій особі.
Доводи апеляційної скарги, що судом було задоволено клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та представник товариства приймав участь у судовому засіданні 30 березня 2023 року, суперечать технічному запису судового засідання, на якому не зафіксовано вирішення судом питання про залучення до участі у справі співвідповідача та надання представником ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» пояснень по суті позовної заяви від 12 листопада 2021 року.
У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.
Отже, за позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги № 1526/1 від 27 червня 2019 року належними відповідачами є ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла», які до участі у справі у якості співвідповідачів судом першої інстанції залучені не були.
Частина 6 статті 367 ЦПК України визначає, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи, що позовна заява, подана позивачкою 12 листопада 2021 року, не була предметом розгляду у суді першої інстанції, належні відповідачі до участі у справі судом першої інстанції залучені не були, апеляційний суд не має правових підстав для розгляду зазначеної позовної заяви.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
            Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року скасувати. Ухваливши нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла» про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт
 
Судді                                                                      Г.М. Кирилюк      
 
                                                                                Т.І. Ящук