П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 червня 2024 року                                                                                       м. Київ
 
Справа № 756/5754/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/3468/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача       Соколової В.В.
                                     суддів:                        Мережко М.В., Поліщук Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Белоконної І.В. 13 липня 2023 року в м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У травні 2023 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №07401-06/2021 в розмірі 40080, 00 грн, з яких: 12000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 28080, 00 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №573532808 в розмірі 82394,81 грн, з яких: 21999,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 60395,31 грн сума заборгованості за відсотками, а всього 122474,81 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим,  що 12 червня 2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07401-06/2021.
18 січня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 18012022, згідно якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором № 07401-06/2021 від 12 червня 2021 року, право на одержання яких належало ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.
Вказував, що відповідач неналежним чином не виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором № 07401-06/2021 від 12 червня 2021 року, внаслідок чого перед позивачем у нього утворилась заборгованість в сумі 40080,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28080,00 грн - заборгованість по процентам.
Окрім того, між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 23 червня 2021 року було укладено кредитний договір № 573532808.
20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», який є правонаступником ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів за Кредитним договором № 573532808 від 23 червня 2021 року, право на одержання яких належало ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.
Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором № 573532808 від 23 червня 2021 року, внаслідок чого перед позивачем у нього утворилась заборгованість в сумі 82394,81 грн, з яких: 21999,50 грн - заборгованість по тілу кредиту; 60395,31 грн - заборгованість по процентам.
 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 07401-06/2021 від 12 червня 2021 року у розмірі 40080, 00 грн; заборгованість за кредитним договором № 573532808 від 23 червня 2021 року у розмірі 82394,81 грн та судові витрати в розмірі 2684, 00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитними договорами внаслідок чого утворилась заборгованість по тілу кредиту та процентам, а тому суд першої інстанції вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 122474,81 грн.
 
Не погодився із вказаним рішенням суду відповідач, ним подано апеляційну скаргу, в якій він вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що надані позивачем копії кредитних договорів не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладених договорів та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначив позивач.
Вказує, що розрахунки заборгованості, на які посилався позивач, не є первинними документами, оформленими відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Звертає увагу, що кредитними договорами та паспортами споживчих кредитів передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику у безготівковій формі, шляхом переказу грошових коштів позичальнику. Вказує, що в матеріалах справи відсутнє відповідне платіжне доручення, як доказ проведення безготівкового платежу, чи його належним чином завірена копія на підтвердження того, що ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було перераховано відповідачу на платіжну картку кредитні кошти згідно договорів.
Вказує, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу №18012022 від 18 січня 2022 року не містить підпису сторін фактору та клієнта, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту від 12 червня 2021 року. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу, з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем не надано.
Також вказує на те, що до позивача не перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №573532808, оскільки кредитний договір був укладений 23 червня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення кредитного договору.
Відповідач також зазначає про те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договорами в повному обсязі не врахував  того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України. Тому є не зрозумілим, якими критеріями керувався позивач щодо нарахування процентів, до позовної заяви взагалі не надано розрахунків заборгованості, а лише зазначено суми до стягнення.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
 
У відзиві  на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що кредитні договори у відповідності до вимог чинного законодавства не були визнані недійсними та не були розірвані в судовому порядку. Доводи відповідача щодо неналежності доданих розрахунків заборгованості, як доказів наявності заборгованості не можуть бути враховані, оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували інформацію, викладену у розрахунках заборгованості відповідачем надано не було.
 
У відповіді на відзив відповідач вказує, що неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема виписки з рахунку, є підставою для вмотивованого висновку про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, оскільки зазначені позивачем обставини грунтуються виключно на припущеннях.
Вказує, що судом першої інстанції не було досліджено, що позивачем не було надано належних доказів.
На підставі викладеного, просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати заочне рішення суду першої інстанції.
 
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №07401-06/2021, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 12000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 11 липня 2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,0% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована.
Умовами п.п. 3.3.3 Кредитного договору передбачено, що клієнт має право, продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.
Відповідно до п. 4.3 кредитного договору, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в. п. 1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення Договору.
Кредитний договір № 07401-06/2021 від 12 червня 2021 року було підписано позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 74404 (а.с.7-10).
18 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 18012022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.11-12).
При цьому, відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № 18012022  ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №07401-06/2021 у розмірі 40080 грн, з яких: 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28080,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.14).
Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №№07401-06/2021 від 12 червня 2021 року за період з 18 січня 2022 року по 31 березня 2023 року, наданого представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розмір заборгованості складає 40080 грн, з яких: 12000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28080,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 15).
23 червня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем було укладено кредитний договір №573532808, відповідно до якого кредитодавець надає клієнту кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором, додатках до нього та Правилам надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Договір кредитної лінії №573532808 від 23 червня 2021 року було підписано позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV42КАЗ (а.с.21-23).
Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5000,00 грн одразу після укладення договору.
Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії договору (п. 1.5 договору).
Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання першого траншу  не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 1.7). 
Умовами п.1.8  договору кредитної лінії передбачено, що строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахований процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Пунктом 1.9.1 визначено, що виключно на період строку визначеного в п.1.7 Договору нарахування процентів за користування  кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 354, 05 процентів річних, що становить 0,97 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним.
 Пунктом 3.3. договору кредитної лінії визначено, що за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитодавець має право стягнути з кредитодавця пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу.
20 листопада 2018 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі  - «Фактор») та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі - «Клієнт») було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 24). 
20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі - «Клієнт») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі  - «Фактор») було укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача - ОСОБА_1 у розмірі 82394,81 грн за кредитним договором №573532808 (а.с.27).
Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №573532808 від 23 червня 2021 року за період з 06 березня 2023 року по 31 березня 2023 року,  наданого представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розмір заборгованості складає 82394,81 грн, з яких: заборгованість по основному боргу 21999, 5 грн та заборгованість по відсоткам 60395, 31 грн (а.с. 28).
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитними договорами внаслідок чого утворилась заборгованість по тілу кредиту та процентам, а тому суд першої інстанції вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості в розмірі 122474,81 грн.
 
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. ст. 610,611 ЦК України).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
 
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов'язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
З наведених обставин справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було надано копії кредитних договорів, договорів факторингу, витяги з Реєстру боржників, а також розрахунки заборгованості за укладеними кредитними договорами.
Перше питання яке підлягає дослідженню, є питання наявності права вимоги у позивача.
Так, за умовами договору факторингу укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»від 18 січня 2022 року, відбувся перехід права вимоги до позивача за кредитним договором № 07401-06/2021 від 12 червня 2021 року.
Разом з цим, договір факторингу між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено 20 жовтня 2022 року.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (надалі  - «Фактор») та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі - «Клієнт») було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 
23 червня 2021 року, тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 573532808.
20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі - «Клієнт») та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі  - «Фактор») було укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача - ОСОБА_1 у розмірі 82394,81 грн за кредитним договором №573532808.
Таким чином, кредитний договір між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем у даній справі був укладений 23 червня 2021 року, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», за умовами якого клієнт ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передав фактору ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за договором. І лише 20 жовтня 2022 року на підставі договору факторингу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало фактору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги.
За таких обставин, до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №573532808, оскільки кредитний договір був укладений 23 червня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення кредитного договору.
Таким чином, заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції доводи відповідача щодо не з`ясування судом першої інстанції належним чином обсягу і змісту прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»  від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», та чи існували ці права на момент їх переходу.
 
Розглядаючи вимоги за договором про надання фінансового кредиту №07401-06/2021 від 12 червня 2021 року укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.
Як вже вказано вище, при зверненні до суду з позовом позивачем на підтвердження заборгованості було надано копію кредитного договору №07401-06/2021 від 12 червня 2021 року, та розрахунок заборгованості.
Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач.
Водночас, відповідач у справі ОСОБА_1 стверджує, що в матеріалах справи відсутнє відповідне платіжне доручення чи його належним чином завірена копія на підтвердження тих обставин, що ТОВ «Інвеструм», перерахувало відповідачу  на платіжну картку кредитні кошти згідно договору.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Колегія суддів враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Крім того, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «Інвеструм», перерахувало відповідачу на платіжну картку кредитні кошти згідно договору.  При цьому слід зазначити, що умовами договору факторингу первісний кредитор мав передати новому кредитору оригінали всіх документів. 
Також в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували правильність нарахування відсотків за кредитними договорами, зокрема в частині визначення періоду такого нарахування, а також сум, з яких виходив позивач, нараховуючи такі відсотки.
Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що заборгованість відповідача по укладеному кредитному договору №07401-06/2021 від 12 червня 2021 року, матеріали справи не містять.
За відсутності доведення обставин видачі кредитних коштів відсутні і підстави для нарахування і стягнення відсотків за користування кредитом, так як обставини користування кредитом не доведені.
 
Вказане вище не було враховано судом першої інстанції у зв`язку з чим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, що дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. 
А отже доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що знайшли своє підтвердження, тому подана відповідачем апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Враховуючи наявні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача, в порядку ч. 13 ст.141 ЦПК України, перегляду підлягає і питання компенсації понесених судових витрат. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, в порядку ч.2 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати компенсації не підлягають. Натомість враховуючи наявні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача, останній має право на відшкодування понесених ним витрат. На стадії апеляційного перегляду справи відповідачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026, 00 грн. Про інші витрати стороною відповідача заявлено не було. А тому стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 4026, 00 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 4026, 00 грн.
 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»  (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, ЄДРПОУ 235625014). 
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,  РНОКПП НОМЕР_1 ).
 
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                                   В.В. Соколова         
 
Судді                                                                                       М.В. Мережко
 
                                                                                                 Н.В. Поліщук