Номер провадження: 33/813/462/24
Номер справи місцевого суду: 522/19416/23 
Головуючий у першій інстанції Переверзева Л.І. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя - Карташов О.Ю.

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_1 
адвоката — Музиченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП закрито за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що вина ОСОБА_3 підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом, на якому зафіксовано момент скоєння ДТП, а також протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №536193 від 14.09.2023 року, в якому зафіксовані пошкодження транспортних засобів.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Захисник ОСОБА_3 - адвокат Музиченко В.В. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнав, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна
Умовою для настання адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону є наявність причинного зв`язку між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.
Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Стаття 124 КУпАП є бланкетною нормою права і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів Правил дорожнього руху.
Тобто елементами об`єктивної сторони даного правопорушення, є конкретні діяння учасників дорожнього руху, які полягають у порушенні чітко визначених пунктів ПДР, які призвели до суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження вказаних вище об`єктів та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідками.
За такого, оскільки диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.10.9 ПДР, то розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 10.9 ПДР, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до пункту 10.9 Правил дорожнього руху під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статті 251 КУпАП).
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. (частина 1 статті 251 КУпАП).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №536193 від 14.09.2023 року 04 вересня 2023 року о 13-й годині 02 хвилини в м. Одеса, вул. Сегедська, 21, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Mazda Premacy, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом не впевнився в безпеці маневру, не скористався допомогою інших осіб та здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Mercedes Benz С360, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим водій порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, за відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №536193 від 14.09.2023 року.
Так, в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, яка складена поліцейським на місці дорожньо-транспортної пригоди міститься лише схематичне зображення транспортного засобу Mercedes Benz С360, номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 7).
Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис, на який посилається потерпілий в апеляційній скарзі, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з даного відеозапису, на якому зафіксовано місце паркування за адресою: м. Одеса, вул. Сегедська, 21, не вбачається моменту зіткнення автомобілів Mercedes та Mazda. 
Також апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої про те, що з пояснень ОСОБА_2 слідує, що він не був свідком того, як водій автомобіля Mazda, ОСОБА_3 здійснив наїзд на його автомобіль.
Крім того, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за статтею 122-4 КУпАП, було встановлено відсутність доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП. 
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що надані суду докази не можуть забезпечити такий рівень доказування, який би не залишав жодних розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_3 в порушенні пунктів 10.9 Правил дорожнього руху за обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення та як наслідок, скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Системний аналіз норм ст. 124 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.
При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).
Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).
Отже, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).
Частиною 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод регламентовано, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
За таких обставин, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, безпосередньо у судовому засіданні дослідив докази та обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд вважає, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Приморського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року залишенню без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов