УХВАЛА
05 червня 2024 року 
м. Київ
справа №200/660/23
адміністративне провадження №К/990/24326/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Жука А. В., Мартинюк Н. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кириленка Андрія Володимировича про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2023 (суддя - Смагар С. В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023 (колегія суддів у складі: Компанієць І. Д., Геращенка І. В., Сіваченка І. В.),
УСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частина НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) у розмірі 100 000 гривень, у зв`язку з безпосередньою участю та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з 26.09.2022 по 31.12.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 168 у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з безпосередньою участю та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період 26.09.2022 по 31.12.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2023, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що на підставі наявних в матеріалах справи доказів не встановлені обставини безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність обов`язкової умови виникнення права на спірні виплати, що виключає задоволення позовних вимог. Крім того, суд зазначив, що конкретних періодів часу участі у бойових діях або заходах позивач не наводить, незважаючи на необхідність їх визначення для застосування пропорційності, що передбачена пунктом 1 Постанови № 168.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у Адміністрації Держприкордонслужби повноважень з визначення порядку виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, також суд не взяв до уваги посилання відповідача на накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ та від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ, оскільки судом не встановлений факт державної реєстрації таких наказів, відтак, на думку суду, вони не є обов`язковими для виконання.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконання бойових розпоряджень та участь у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не є тотожними поняттями. Суду не надано доказів на підтвердження конкретних проміжків часу, в яких позивач приймав участь у бойових діях та заходах, що передбачені пунктом 1 Постанови № 168. Отже, суд дійшов висновку, що визнання того, що позивач весь час приймав участь у зазначених діях та заходах не відповідає встановленому Постановою № 168 пропорційному підходу до визначення розміру додаткової винагороди. Також суд першої інстанції не взяв до уваги  посилання позивача на те, що до спірного періоду йому нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода до 100 000 гривень, а відтак за незмінності правового регулювання він розраховував на подальше одержання таких самих виплат. Суд зазначив, що спірним періодом у цій справі є вересень-грудень 2022 року, тому фактичні обставини проходження позивачем служби могли змінитися. Дії відповідача у період, що не відноситься до цього спору, не мають преюдиційного характеру та не можуть оцінюватися судом як підстава для виникнення у суб`єкта владних повноважень обов`язку діяти у такий самий спосіб.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, не прийняв доводи відповідача, що накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ та від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ є обов`язковими вимогами командира для їх виконання військовослужбовцями, оскільки вони не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, не пройшли правової експертизи і не набули чинності у порядку, встановленому законодавством, і не можуть прийматись до виконання та не викликають правових наслідків.
Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що підрозділи ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ) охороняють ділянку державного кордону з Російською Федерацією та Республікою Білорусь у межах Чернігівської області. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (із змінами) (далі - Перелік № 309), Чернігівська область віднесена до територій можливих бойових дій. Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах. 
При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що лише сам факт виконання позивачем бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів) на ділянці державного кордону з Республікою Білорусь під час перебування у службовому відрядженні в оперативному підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) у період дії воєнного стану в Україні, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень, яка передбачена пунктом 1 Постанови №   168.
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неможливість надання оцінки діям (бездіяльності) ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) в межах цієї справи, оскільки в межах позовних вимог та предмету спору у цій справі позивачем не оскаржується бездіяльність начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нескладання та ненаправлення відповідачу інформації та документів (у тому числі довідок), передбачених наказом № 392, стосовно позивача.
При цьому суд апеляційної інстанції уважає, що не можуть бути підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях і відповідних заходах бойові накази (розпорядження), оскільки, на думку суду, сама по собі видача бойового наказу (розпорядження) не є безумовним доказом його виконання військовослужбовцем та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах.
Отже, у зв`язку з відсутністю доказів підтвердження обставин безпосередньої участі позивача в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; запереченнями відповідача та військової частини НОМЕР_2 виконання прикордонним підрозділом бойових завдань в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту з противником; ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ), у зв`язку з чим відсутні підстави для надання довідок для виплати підвищеної додаткової винагороди підрозділам військової частини НОМЕР_1 , за час їх перебування на ділянці НОМЕР_3 прикордонного загону, - суд апеляційної інстанції уважає, що відповідачі заперечують саме безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.
10.07.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2023 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, він просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М. для розгляду судової справи № 200/660/23.
Ухвалою Верховного Суду від 27.10.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2023 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023.
09.02.2024 до Верховного Суду від адвоката Кириленка А. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшло клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Клопотання обґрунтоване необхідністю відступу від висновків Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, які викладені у постанові від 21.12.2023 у справі №  200/193/23. Зокрема, представник позивача зазначає, що відмовляючи у задоволенні касаційної скарги по справі № 200/193/23, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість застосування до спірних правовідносин положень наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392-/0/81-22-АГ та від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ. Проте, на думку скаржника, накази Адміністрації Держприкордонслужби, на які посилається суд, не є актом Адміністрації Держприкордонслужби у розумінні вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», яким визначені умови застосування відмови у виплаті додаткової винагороди при участі в бойових діях. Окрім того, зазначає, що указані накази, у порушення наведених норм, не було зареєстровано та оприлюднено у встановлений законом спосіб, доступу до вказаного нормативно-правового акту також немає. Таким чином, на підставі указаних наказів позивача, як і інших військовослужбовців Державної прикордонної служби, не може бути позбавлено додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Крім того, представник позивача зазначає, що відмовляючи у задоволенні касаційної скарги по справі № 200/193/23, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що застосування судами в цій частині Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.03.2016 № 188 (далі - Інструкція № 188) замість наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392-/0/81-22-АГ не призвело до неправильного вирішення справи. Проте, на думку скаржника, указана Інструкція не підлягає застосування до правовідносин із проходження служби військовослужбовцями саме у період воєнного стану. Також указана Інструкція була прийнята ще до початку оголошення воєнного стану, а саме: 18.03.2016, тому, знову ж таки, не може регулювати правовідносини із проходження військової служби під час воєнного стану. Наголошує, що нормативно-правовим актом, який підлягає застосуванню, є спеціальним, є Постанова № 168.
Ухвалою Верховного Суду від 04.06.2024 закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини третьої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 347 КАС України).
Колегія суддів, дослідивши доводи заявленого клопотання про передачу справи № 200/660/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, уважає що у задоволені такого клопотання необхідно відмовити, оскільки згідно з частиною третьою статті 346 КАС України, підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду пов`язані із необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду або Великої Палати Верховного Суду.
Водночас такі підстави для передачі справи № 200/660/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цьому випадку відсутні.
Таким чином, клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кириленка А. В. про передачу справи № 200/660/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 345, 346, 347, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кириленка Андрія Володимировича про передачу справи № 200/660/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду