08.05.24
22-ц/812/704/24
Єдиний унікальний номер судової справи: 472/1072/23
Номер провадження: 22-ц/812/704/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2024 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах 
адвокатом Грабовою Аллою Олександрівною 
на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді - Тустановського А.О. в приміщені того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів та розмір, встановлених рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. 
Позивачка зазначала, що з 2008 року по липень 2012 року проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . 
За період спільного проживання у них народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після припинення спільного проживання з відповідачем проживає разом з позивачкою. 
29 серпня 2012 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області у справі № 2/1406/250/12 стягнено з ОСОБА_1 на її ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн на дитину щомісяця, починаючи з 22 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.
На теперішній час що вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дочки, оскільки станом на день подання позовної заяви, в умовах воєнного стану, знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного та стрімкого подорожчання усіх груп товарів для дітей, постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, збільшення видатків на проживання дитини значно ускладнює їй одній можливість забезпечувати належне та повноцінне утримання спільної дитини з відповідачем, а тому розмір аліментів, який встановлений судом в розмірі 400 грн є недостатнім для забезпечення потреб дочки.
ОСОБА_1 на теперішній час офіційно працевлаштований, має постійне місце роботи та отримує кожного місяця грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , є здоровою працездатною особою, що дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання його неповнолітньої дочки. 
Посилаючись на викладене позивачка просила суд про задоволення позову.
Від представника відповідача - адвоката Грабової А.О. 20 лютого 2024 року надійшов відзив на позов, в якому зазначала, що на виконання рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області по справі № 2/1406/250/12 від 29 серпня 2012 року відповідачем сплачувались встановлені судом аліменти. Після призову до лав Збройних Сил України відповідач самостійно сплачував аліменти у розмірі 5000 гривень щомісячно. Частково погашає заборгованість, що утворилась до 24 лютого 2022 року, що значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Вважає, що такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Проте позивачем не доведено погіршення її матеріального стану або здоров`я та не доведено поліпшення матеріального стану відповідача. Посилання позивача на те, що на «її думку позовна вимога про стягнення аліментів у розмірі частки від доходу відповідача не погіршить матеріальний стан відповідача» суперечить статті 81 ЦПК, за якою доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не відповідає дійсності і твердження позивача, що відповідач не має на утриманні малолітніх (неповнолітніх) дітей та дружини. На сьогоднішній день відповідач на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та аліментні зобов`язання перед ОСОБА_7 згідно судового наказу по справі № 472/1236/23 від 13 грудня 2023 року. Стосовно посилання позивача на хворобу доньки ОСОБА_4 та необхідність стоматологічного лікування у лікаря приватної практики на суму 46 230 грн, то позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо лікування дитини у лікаря приватної практики, а також того, що дитині був рекомендований саме цей лікувальний заклад. Вказаний лікувальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Враховуючи обставини справи 1/6 частка заробітку (доходу) відповідає нормам закону, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Тобто матір дитини зобов`язана у повній мірі з батьком утримувати дитину. Позивач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , який також несе військову службу у лавах Збройних Сил України, а відтак сім`я позивача має співмірний дохід з доходом відповідача. Вважає розумним, таким що не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини, на утримання якої позивач сплачує аліменти, та неповнолітньої доньки від другого шлюбу, сплату аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2024 року позов задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду мотивовано тим, що сторони у справі в рівних частках зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання, а також батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що зазначено в постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 року. Суд врахував те, що судовим наказом, виданого Веселинівським районним судом Миколаївської області 13 грудня 2023 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі (однієї чверті) заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 11 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Грабова А.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з на 1/6 частку всіх видів заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 11 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалити нове рішення, яким позовну вимогу в частині відкликання виконавчого листа задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи поліпшення матеріального стану відповідача не було враховано аналогічного поліпшення матеріального стану позивача. До того ж, зазначає, враховуючи, що відповідно до положень ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, що відповідає 1/6 частині заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину з двох. Враховуючи розмір доходу відповідача такий розмір аліментів, безсумнівно не порушує право дітей на гідний рівень життя, відповідає принципу якнайкращого забезпечення їх інтересів та буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку обох дітей та забезпечить рівний баланс в утримані позивачем обох своїх дітей. Крім того, судом не було вирішено вимогу про відкликання виконавчого листа №2/1406/250/12 виданого згідно рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн на дитину щомісяця, починаючи з 22 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалася.
У судове засідання сторони не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.20). 
На теперішній час неповнолітня ОСОБА_10 проживає разом з матір`ю (а.с.17,19). 
Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2012 року у справі № 2/1406/250/12р. з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_3  стягнуто аліменти на утримання доньки -  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі розміром 400 грн на дитину щомісячно, починаючи з 22 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21).
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що на момент винесення рішення суду, відповідач не мав стабільного доходу та не був працевлаштований, натомість наразі відповідач має стабільний дохід, оскільки офіційно працевлаштований, перебуває на військовій службі та отримує кожного місяця грошове забезпечення у військові частині НОМЕР_1 .
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що після призову до лав Збройних Сил України самостійно сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн щомісяця, та частково погашає заборгованість, що утворилась до 24 лютого 2022 року. Крім того, вказує на те, що на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та аліментні зобов`язання перед ОСОБА_7 згідно судового наказу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року. 
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20).
Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 27 лютого 2022 року проходить військову службу у лавах ЗСУ та на теперішній час у військовій частині НОМЕР_1 , а його грошове забезпечення з травня по жовтень 2023 року становить 251 523,88 грн (а.с.43-44, 52).
Отже, вказане свідчить про те, що після ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь позивачки для утримання неповнолітньої доньки з серпня 2012 року його майновий стан змінився, він є військовослужбовцем, має стабільний дохід, який складається з офіційного грошового утримання. 
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимоги ОСОБА_2 щодо зміни розміру і способу стягнення аліментів, яка відповідає положенням СК України та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
За такого, судом першої інстанції вірно змінено спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2012 року, а саме стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення донькою повноліття.
Разом з тим, судом не вірно зазначено про те, що розмір аліментів повинен становити не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки вказаний розмір аліментів встановлюється при видачі судового наказу.
За таких обставин, рішення суду на підставі п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини словосполучення «але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку».
Доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні відповідача неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та аліментні зобов`язання перед ОСОБА_7 згідно судового наказу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року не заслуговують на увагу, оскільки вказаний наказ виданий після звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, що свідчить про штучне погіршення матеріального становища відповідача. До того ж, доказів про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_11 на підставі вказаного судового наказу матеріали справи не містять, а відтак суд вірно зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Посилання в апеляційній скарзі на не вирішення судом позовної вимоги про відкликання виконавчого листа у цивільній справі №2/1406/250/12, виданого на підставі рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн на дитину щомісяця, починаючи стягувати з 22 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття також не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що зазначене не є самостійною позовною вимогою, оскільки стосується порядку виконання судового рішення, яке набрало законної сили. 
До того ж, як встановлено у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів за рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2012 року справа № 2/1406/250/12, яка станом на 01 листопада 2023 року становить 66 475,50 грн (а.с. 112-113), а відтак вказане ніяким чином не порушує права платника аліментів щодо можливого подвійного стягнення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть слугувати підставою для зміни рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Грабовою Аллою Олександрівною - задовольнити частково.
Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2024 року – змінити, виключивши з резолютивної частини словосполучення «але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку».
В іншій частини рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова 

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 13 травня 2024 року.