КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 204/7367/20
номер провадження: 22-ц/824/4256/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
за участю секретаря - Цуран С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від                     28 вересня 2023 року у складі судді Ковбасюк О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання припинення правовідносин шляхом передання відступного,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») про визнання припинення правовідносин шляхом передання відступного. 
Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2008 року між ОСОБА_1 (на час укладення договору ОСОБА_2 ) та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), перейменоване в подальшому на АТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту №11388767000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку в термін не пізніше                             29 серпня 2009 року споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 45 000,00 доларів США, що на момент укладення договору за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) було еквівалентним 218 056 грн 50 коп., для придбання позичальником однокімнатної квартири у місті Дніпро.
Вказувала, що після укладення кредитного договору у зв`язку з нестабільністю та непередбачуваністю ситуації, пов`язаної зі світовою кризою наприкінці 2008 року, а також у зв`язку з анексією Криму та агресією російської федерації, що розпочалось навесні 2014 року, у неї суттєво змінилися обставини, внаслідок чого вона не змогла належним чином виконати свої зобов`язання перед банком.
У зв`язку з цим, 08 квітня 2015 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про дострокове стягнення з неї та з поручителя ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором. Згідно з рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у справі №204/2243/15-ц позовні вимоги банку задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №11388767000 від 29 серпня 2008 року у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило 1 183 175 грн 48 коп., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило 1 088 091 грн 37 коп. - кредитна заборгованість;                          3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило                    95 084 грн 11 коп. - заборгованість за процентами та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 1 000 грн 00 коп.
Указувала, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року вказане вище рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №11388767000 від 29 серпня 2008 року у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило 1 183 175 грн 48 коп., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило 1 088 091 грн 37 коп. - кредитна заборгованість; 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило                   95 084 грн 11 коп. - заборгованість по процентам, 2 171 грн 94 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 9 523 грн 67 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів.
Таким чином, позивачка стверджувала, що з моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №204/2243/15-ц було встановлено її заборгованість перед АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №11388767000 від 29 серпня 2008 року за тілом кредиту в сумі 41 514,36 доларів США, що було еквівалентним 1 088 091 грн 37 коп.
Зазначала, що у травні 2017 року АТ «УкрСиббанк» було запропоновано їй взяти участь в акції, за якою у випадку сплати позичальником 50% від ринкової вартості нерухомості, що була предметом іпотеки, та сплати судових витрат в сумі 7 673 грн 40 коп., понесених банком під час примусового стягнення заборгованості в судовому порядку, банк припинить усі зобов`язання ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.
Позивачка прийняла таку пропозицію, подавши 18 травня 2017 року відповідну заяву, та між сторонами було узгоджено ринкову вартість об`єкта іпотеки, на купівлю якого були направлені кошти, отримані за кредитним договором, в сумі 14 000 доларів США. На виконання цієї домовленості ОСОБА_1 сплатила на користь банку грошові кошти в сумі 7 000 доларів США, що на момент оплати було еквівалентним 184 922 грн 12 коп., а також компенсувала судові витрати банку в сумі 7 673 грн 40 коп., тобто всього сплатила банку 192 595 грн 52 коп.
Після цього зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором №11388767000 від 29 серпня 2008 року були припинені в повному обсязі, про що на договорі банком було зроблено відповідну відмітку, а також банком було припинено іпотеку.
Вказувала, що у 2020 році їй стало відомо про існування позову до неї з боку ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо стягнення з неї податкового боргу у вигляді податку з доходів фізичних осіб та військового збору (справа №160/7260/20) та після ознайомлення з матеріалами такої судової справи вона дізналася про те, що банком було направлено одностороннє повідомлення щодо прощення боргу. Згідно з наданими податковою службою доказами, зокрема, згідно з актом про результати документальної позапланової невиїзної перевірки №57023/04-36-13-04/2940118229 від 26 вересня 2018 року підставою для розрахунку заборгованості з ПДФО та військового збору стало те, що за інформацією АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 отримала додаткове благо в сумі 1 007 617 грн 92 коп. та в сумі 12 616 грн 82 коп. (ознака доходу 126). Підставою для такого нарахування стало те, що банк «простив» борг по тілу кредиту у вищевказаній сумі.
Вважала, що з огляду на положення ст.605 ЦК України у правовідносинах, що склались у неї з АТ «УкрСиббанк» після припинення кредитного договору та сплати нею грошових коштів у сумі 7 000 доларів США і 7 673 грн 40 коп., в даному випадку мало місце не прощення боргу, а сплата відступного, що врегульовано ст.600 ЦК України, оскільки:                         1) відступне - це передача боржником кредитору замість виконання первісного зобов`язання певного майна, або сплата певної суми грошей, або передача інших прав - ОСОБА_1 передала з урахуванням досягнутих домовленостей на користь банку грошові кошти у сумі 7 000 доларів CШA та 7 673 грн 40 коп.; 2) відступне, зі згоди кредитора, наділяє боржника можливістю замінити первісний предмет виконання іншим предметом у випадку, якщо він не може виконати первісне зобов`язання - за згоди банку ОСОБА_1 , взявши участь в акції та виконавши усі зобов`язання за умовами такої акції, замінила первісний предмет виконання (сплату грошових коштів в розмірі, зазначеному в судовому рішенні) іншою сумою, узгодженою з банком; 3) застосування відступного можливе тільки за узгодженням сторін - узгодження сторін полягає в тому, що банк запропонував акцію та прийняв виконання умов акції щодо сплати грошей ОСОБА_1 й зазначив про припинення зобов`язання на договорі; 4) відступне в обов`язковому порядку передбачає наявність істотних його умов: розміру і порядку передачі - виходячи з фактичних обставин, розмір відступного був узгоджений сторонами в сумі 7 000 доларів США та 7 673 грн 40 коп., порядок передачі - на рахунок банку; 5) істотні умови відступного встановлюються сторонами первісного зобов`язання - ОСОБА_1 як позичальник за кредитним договором та AT «УкрСиббанк» як кредитор узгодили та виконали всі умови акції; 6) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов`язання сторін - виконання ОСОБА_1 всіх умов акції призвело до припинення її зобов`язання за кредитним договором.
Зазначала, що підставою для її звернення з даним позовом до суду стало те, що правовідносини щодо припинення зобов`язань за кредитним договором між нею та АТ «УкрСиббанк» не були належним чином оформлені єдиним документом, а тому потребують визнання в судовому порядку. 
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визнати дійсним правочин між нею та АТ «УкрСиббанк» про припинення 18 травня 2017 року кредитних зобов`язань, що виникли за договором про надання споживчого кредиту №11388767000 від 29 серпня 2008 року, шляхом передання боржником відступного.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що боржник замінив первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору, сплативши 7 000,00 доларів США і 7 673 грн 40 коп. та те, що фактичні відносини між сторонами припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів, які є відступними, а не сплачені в рахунок погашення частини заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на те, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що на обґрунтування позовних вимог нею до позовної заяви було додано: договір про надання - споживчого кредиту №11388767000 від 29 серпня 2008 року; вимоги банку від 30 грудня 2014 року №30-11/21290; її заява про участь в акції від 18 травня 2017 року; її заява до сплати грошей на умовах акції від 18 травня 2017 року; її заява щодо сплати судового збору на умовах акції від 18 травня 2017 року; квитанції про сплату нею боргу на користь банку. Ці докази, на її думку, повністю доводять, що взаємовідносини між нею та  відповідачем щодо припинення усіх зобов`язань за договором про надання споживчої кредиту №1138876700 від 29 серпня 2008 року, відповідають ознакам порядку припинення зобов`язання переданням відступного відповідно до положень ст.600 ЦК України.
Зазначає, що суд належним чином не дослідив надані нею докази на підтвердження її позовних вимог, чим грубо порушив норми процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» вказує, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, надавши належну оцінку всім доказам, наданим сторонами у справі. Вказує, що доказів, які б свідчили про заміну зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором іншим зобов`язанням, а саме, зобов`язаннями зі сплати відступного та відповідно виконання позивачкою зобов`язання саме з відступного, суду надано не було. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові ОСОБА_1 . Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.  
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що                        29 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», перейменоване в подальшому на АТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту №11388767000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) для придбання позичальником однокімнатної квартири у місті Дніпро.
Відповідно до п.п.1.1, 1.2.2 кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 45 000,00 доларів США, що на момент укладення договору за офіційним курсом НБУ було еквівалентним 218 056 грн 50 коп. на строк до 29 серпня 2009 року.
По справі встановлено, що у зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банком було подано позов до суду про стягнення заборгованості.  Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у справі №204/2243/15-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов було задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №11388767000 від 29 серпня 2008 року у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року складало 1 183 175 грн 48 коп., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ на 31 березня 2016 року складало 1 088 091 грн 37 коп. - кредитна заборгованість, 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року складало 95 084 грн 11 коп. - заборгованість по процентам та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 1 000 грн 00 коп., а також судовий збір у розмірі 3654 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та визнання договору поруки припиненим задоволено частково. Визнано договір поруки №226255 від 29 серпня 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , припиненим. У задоволенні зустрічного позову в іншій частині відмовлено.                             У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк»», третя особа: ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору - відмовлено повністю.
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року вказане рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у справі №204/2243/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживного кредиту №11388767000 від 29 серпня 2008 року у розмірі 45 142,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року складало 1 183 175 грн 48 коп., з яких: 41 514,36 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило 1 088 091 грн 37 коп. - кредитна заборгованість, 3 627,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 березня 2016 року становило 95 084 грн 11 коп. - заборгованість по процентам, 2 171 грн 94 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 9 523 грн 67 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , з кожного окремо, на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі по 1827 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. У іншій частині рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 31 березня 2016 року залишено без змін.
Також судом встановлено, що 09 березня 2017 року правлінням АТ «УкрСиббанк» було прийняте рішення щодо погодження умов акції для клієнтів роздрібного бізнесу, яка полягала (в тому числі) в наступному: особам, які мають заборгованість по активним операціям (кредити) в розмірі, що перевищує 15 000 доларів США - списати (анулювати) залишок боргу за умови погашення не менше суми, що дорівнює 50% від ринкової вартості предмета забезпечення на дату такого погашення.
Про умови вказаної акції банком було повідомлено позивачку ОСОБА_1 , яка погодилася взяти участь у такій акції. 18 травня 2017 року ОСОБА_1 подала до АТ «УкрСиббанк» відповідну заяву, після чого сторонами було узгоджено ринкову вартість об`єкта іпотеки, а саме, квартири АДРЕСА_1 , на купівлю якої були направлені кошти, отримані за кредитним договором, в сумі 14 000 доларів США.
На виконання такої домовленості ОСОБА_1 сплатила на користь банку грошові кошти в сумі 7 000 доларів США, що на момент оплати було еквівалентно 184 922 грн 12 коп., а також компенсувала судові витрати банку в сумі 7 673 грн 40 коп.
Всього в рамках цієї акції ОСОБА_1 сплатила АТ «УкрСиббанк» 192 595 грн 52 коп.
За результатами такої сплати зобов`язання ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором №11388767000 від 29 серпня 2008 року були припинені в повному обсязі, про що на договорі банком було зроблено відповідну відмітку, а також банком було припинено іпотеку.
З наявного у матеріалах справи акту ГУ ДПС у Дніпропетровській області про результати документальної позапланової невиїзної перевірки №57023/04-36-13-04/2940118229 від 26 вересня 2018 року слідує, що ОСОБА_1 нараховано податковий борг у вигляді податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Підставою для розрахунку заборгованості з ПДФО та військового збору стало те, що за інформацією АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 отримала додаткове благо в сумі 1 007 617 грн 92 коп. та в сумі 12 616 грн 82 коп. (ознака доходу 126). 
Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами та не заперечуються учасниками справи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання припинення правовідносин шляхом передання відступного, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що правовідносини, які виникли між нею та АТ «УкрСиббанк» після припинення кредитного договору та сплати нею грошових коштів у сумі 7 000 доларів США і 7 673 грн 40 коп., свідчать про те, в даному випадку відбулася сплата відступного в порядку, визначеному ст.600 ЦК України.
Як встановлено вище, після ухвалення вищевказаних судових рішень про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором №11388767000 від 29 серпня 2008 року, у травні 2017 року АТ «УкрСиббанк» було запропоновано позивачці, як позичальнику, взяти участь в акції, за якою у випадку сплати позичальником 50% від ринкової вартості нерухомості, що була предметом іпотеки, та сплати судових витрат в сумі 7 673 грн 40 коп., понесених банком під час примусового стягнення заборгованості в судовому порядку, банк припинить усі зобов`язання ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.
Позивачка ОСОБА_1 прийняла таку пропозицію, подавши 18 травня 2017 року відповідну заяву.
Даний факт згоди ОСОБА_1 з умовами акції та участь у ній підтверджуються наявними в матеріалах справи заявами ОСОБА_1 від 18 травня 2017, в яких вона: просила розглянути питання щодо погашення нею заборгованості за кредитним договором №11388767000 від 29 серпня 2008 року шляхом участі в акції, зазначивши у такій заяві, що з умовами акції вона ознайомлена; підтвердила, що в період участі в акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу, крім погашення заборгованості по кредитному договору №11388767000 від 29 серпня 2008 року в розмірі 7 000 доларів США, жодних інших платежів третім особам, в тому числі співробітникам АТ «УкрСиббанк» не здійснювала і від неї таких платежів ніхто не вимагав; зобов`язалася відшкодувати АТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати, пов`язані із пред`явленням до суду позову про стягнення боргу за вказаним кредитним договором на загальну суму 7 673 грн 40 коп. (а.с.24-26).
Факт сплати позивачкою вказаних сум грошових коштів підтверджується копіями квитанцій: №8 від 18 травня 2017 року про сплату готівкових коштів в розмірі 7 000 доларів США із призначенням платежу «погашення заборгованості за кредитним договором»; №21 від 18 травня 2017 року про сплату готівкових коштів в розмірі 7 673 грн 40 коп. із призначенням платежу «погашення судового збору за кредитним договором» (а.с.27).
Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема, договорів.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 ЦК України «Припинення зобов`язання».
Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), переданням відступного (ст.600 ЦК України), зарахуванням (ст.601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України), прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (ст.607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст.ст.608 та 609 ЦК України).
Так, згідно зі ст.600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.
Отже, за змістом ст.600 ЦК України передача відступного передбачає заміну первісного предмета виконання іншим.
Для припинення зобов`язання переданням відступного необхідна сукупність кількох умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного.
Обов`язковість досягнення згоди щодо припинення зобов`язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди.
Таким чином, відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 у справі № 761/37012/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 497/1085/16-ц.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже не укладення між боржником та кредитором договору про передачу відступного, виключає можливість задоволенні вимог про припинення зобов`язання за кредитним договором на підставі ст.600 ЦК України (див. постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 569/22588/18, провадження № 61-17986св19).
У даній справі ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що вона як боржник замінила первісний предмет виконання іншим предметом.
Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що при оформленні сторонами згоди позичальника на участь у запропонованій банком акції з метою погашення заборгованості за кредитним договором сторони приховали інший правочин, а саме те, що їх фактичні відносини припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів, які є відступними (в розумінні ст. 600 ЦК України).
В даному випадку кошти були сплачені позивачкою в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому положення щодо припинення зобов`язання переданням відступного не можуть бути застосовані до даних правовідносин.
Крім того, оскільки між ОСОБА_1 , як боржником, та АТ «УкрСиббанк», як кредитором, не укладався договір про передачу відступного, то згідно з наведеним вище правовими висновком Верховного Суду вказана обставина є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про припинення зобов`язання за кредитним договором на підставі ст.600 ЦК України.
Отже, установивши, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що боржник замінив первісний предмет виконання іншим предметом, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору та те, що фактичні відносини між сторонами припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів, які є відступними, а не сплачені в рахунок погашення частини заборгованості за кредитним договором, а також приймаючи до уваги, що між сторонами не укладався договір про передачу відступного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про визнання припинення правовідносин шляхом передання відступного. 
Таким чином при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносини між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та доводам позивачки у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому апеляційний  враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 13 травня 2024 року. 

Головуючий

Судді: