ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 р.	Справа № 520/4994/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 22.09.22 у справі № 520/4994/22
          за позовом     ОСОБА_1  
          до    Міністерства оборони України   
          про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виконати певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі за текстом також – відповідач), у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом № 40 від 10.06.2022, про відмову в погодженні виплати полковнику юстиції запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо незабезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , і членів його сім`ї: дружини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , благоустроєним житловим приміщенням із додатковою жилою площею для постійного проживання або грошовою компенсацією в сумі 1273654,80 грн за належне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , і членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для отримання житлового приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів, на підставі Списку осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України та Розрахунку виплати грошової компенсації для отримання житлового приміщення військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України, затверджених 08.09.2020 виконувачем обов`язків військового прокурора Вінницького гарнізону, що порушує право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на житло;
- зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями погодити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання житлового приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів, на підставі Списку осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України та Розрахунку виплати грошової компенсації для отримання житлового приміщення військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України, затверджених 08.09.2020 виконувачем обов`язків військового прокурора Вінницького гарнізону;
- зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом № 40 від 10.06.2022, про відмову в погодженні виплати полковнику юстиції запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не забезпечення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , і членів його сім`ї: дружини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , благоустроєним житловим приміщенням із додатковою жилою площею для постійного проживання або грошовою компенсацією в сумі 1273654,80 грн за належне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , і членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів, на підставі Списку осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України та Розрахунку виплати грошової компенсації для отримання житлового приміщення військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України, затверджених 08.09.2020 виконувачем обов`язків військового прокурора Вінницького гарнізону, що порушує право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на житло.
Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, погодити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів, на підставі Списку осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України та Розрахунку виплати грошової компенсації для отримання житлового приміщення військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України, затверджених 08.09.2020 виконувачем обов`язків військового прокурора Вінницького гарнізону.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, з посиланням на обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву, вказує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_1 забезпечений двокімнатною квартирою за рахунок Міністерства оборони України. З посиланням на приписи Житлового кодексу України, Порядку № 728, Інструкції № 380 доводить, що прийняття рішення про відмову в погодженні виплати ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому та членам його сім`ї жиле приміщення є законним і обґрунтованим.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 03 листопада 2004 року ОСОБА_1 перебуває у Вінницькому гарнізоні при військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у складі сім`ї з трьох осіб: позивач, дружина – ОСОБА_2 , та донька – ОСОБА_3 .
Також з 03.11.2004 позивач перебуває у списках осіб, що користуються правом першочергового одержання житлового приміщення.
10.02.2005 позивача включено до списків осіб, що користуються правом позачергового одержання жилого приміщення протягом шести місяців.
11.11.2019 житловою комісією військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України, враховуючи надану позивачем та членами його сім`ї згоду, прийнято рішення (оформлене протоколом №12) про надання позивачу та членам його сім`ї грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею в розмірах, що встановлюються чинним законодавством.
20.05.2020 житловою комісією військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України, враховуючи надану позивачем та членами його сім`ї згоду, повторно прийнято рішення (оформлене протоколом №4) про надання позивачу та членам його сім`ї грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею в розмірах, що встановлюються чинним законодавством.
03.09.2020 житлова комісія Вінницького гарнізону, розглянувши питання про забезпечення грошовою компенсацією військовослужбовців та осіб звільнених в запас (відставку) Вінницького гарнізону, які мають право та надати згоду на отримання грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, прийняла рішення (оформлене протоколом №32), яким доручено голові житлової комісії військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України розглянути та прийняти рішення щодо виділення позивачу грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення.
04.09.2020 житловою комісією військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України, враховуючи вищевказане рішення житлової комісії Вінницького гарнізону, повторно прийнято рішення (оформлене протоколом №5) про надання позивачу та членам його сім`ї грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею в розмірах, що встановлюються чинним законодавством.
Міністерством оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями прийнято рішення (оформлене протоколом №86 від 27.10.2020) про відмову в погодженні виплати позивачу грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому та його сім`ї для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею 10 кв. метрів, із зазначенням причини такої відмови: через безпідставне нарахування додаткової житлової площі 10 кв. метрів, відсутністю дотримання порядку черговості та нотаріально завіреного зобов`язання про здачу службового житла.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 в адміністративній справі №520/698/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021, визнано незаконним та скасовано рішення Міністерства оборони України, в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №86 від 27.10.2020, у частині відмови в погодженні виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів.
Зобов`язано Міністерство оборони України, в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, повторно розглянути питання щодо погодження виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів, з урахуванням висновків суду.
На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №520/698/21 Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянуло питання щодо погодження виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 та членам його сім`ї грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів.
За результатами розгляду зазначеного питання Міністерством оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями прийнято рішення (оформлене протоколом №40 від 10.06.2022) про відмову в погодженні виплати позивачу грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому та його сім`ї для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею 10 кв. метрів, із зазначенням причини такої відмови: "Житловій комісії переглянути суму у відповідності до опосередкованої вартості та із урахуванням забезпеченості фондів Міністерства оборони України".
Не погодившись з таким рішенням відповідача, вважаючи його незаконним та безпідставним, позивач звернувся з позовом до суду у цій справі за захистом порушених прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення про відмову в погодженні виплати грошової компенсації за неотримане жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 кв метрів, та врахувавши неодноразову відмову відповідача в погодженні такої виплати з різних причин, обравши ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, зобов`язав суб`єкта владних повноважень погодити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , і доньці - ОСОБА_3 , для отримання жилого приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів, на підставі Списку осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України та Розрахунку виплати грошової компенсації для отримання житлового приміщення військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України, затверджених 08.09.2020 виконувачем обов`язків військового прокурора Вінницького гарнізону.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.
Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Разом з цим учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, відповідно до п.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надаються пільги щодо першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Згідно зі статтями 1, 9, 31 Житлового кодексу Української PCP та ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру, відповідно до вимог п. 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 728 від 02.09.2015 (далі – Порядок № 728), житловій комісії подаються такі документи: рапорт військовослужбовця та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення: довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування); копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов: копія свідоцтва про шлюб (за наявності); копія свідоцтва про народження дитини (за наявності); копія облікової картки фізичної особи - платника податків (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов); копія свідоцтва про право власності на житло за його наявності (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов): довідка про отримання (неотримання) житла військовослужбовцем з колишнього місця перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов: документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно; дозвіл органу опіки і піклування на отримання неповнолітнім членом сім`ї компенсації у випадках, визначених законодавством.
Згідно з п. 12 та п. 13 Порядку № 728 житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні. Рішення житлової комісії затверджується відповідно командирами військових частин, після чого в порядку, визначеному Міноборони, списки осіб, щодо яких прийнято рішення про надання компенсації, подаються на затвердження відповідно Міністрові оборони. Міноборони надає компенсацію шляхом перерахування коштів на поточний рахунок особи, що має право на її отримання.
З метою здійснення контролю за організацією забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями згідно із п.п. 9, 10 Розділу II Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі - Інструкції), Наказом Міністерства оборони України утворюється комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Комісія з контролю), серед основних завдань якої є контроль за правильністю призначення виплат військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.
Відповідно до п.11 Розділу II Інструкції Комісія з контролю відповідно до визначених завдань має право приймати рішення, зокрема щодо погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про виплату військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення. У разі непогодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обґрунтуванням. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом, який підписується членами комісії, що були присутні на засіданні житлової комісії, та затверджується головою Комісії з контролю.
Водночас згідно з вимогами п.8 Розділу VIII Інструкції за результатами розгляду Списків осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій частині Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про погодження виплати грошової компенсації або відмову в погодженні виплати грошової компенсації із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.
Відповідно до п.9 Розділу VIII Інструкції ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Списки виплати грошової компенсації в Збройних Силах України та після затвердження Міністром оборони України направляє їх до військових частин, військових комісаріатів та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району для оформлення документів на перерахування коштів військовослужбовцям на їх особистий рахунок у банківській установі.
Порядок здійснення розрахунку компенсації за належне для отримання жиле приміщення визначається пунктом 7, 8 Порядку №728, а саме, розмір компенсації визначається:
за нормою 13,65 кв. метра жилої площі на військовослужбовця і кожного члена його сім`ї, який перебуває з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Понад норму жилої площі для окремих категорій військовослужбовців та членів їх сімей, визначених законодавством, враховується додаткова жила площа у розмірі 10 кв. метрів;
з урахуванням вимог до загальної площі житла відповідно до державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 “Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення”;
з урахуванням граничної вартості будівництва 1 кв. метра загальної площі житла в регіоні, в якому військовослужбовець перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.
Розмір грошової компенсації (K) розраховується за формулою:
де 13,65 - визначена законодавством норма жилої площі на одну особу, кв. метрів;
N - кількість осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;
17 - загальна нежила площа житла на сім`ю з урахуванням вимог державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 “Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення”, кв. метрів;
Дпл - додаткова жила площа, що надається окремим категоріям військовослужбовців та членам їх сімей, визначеним законодавством, у розмірі 10 кв. метрів;
В0 - гранична вартість 1 кв. метра загальної площі житла для визначення розміру грошової компенсації, яка не повинна перевищувати опосередковану вартість будівництва житла за регіонами України, затверджену в установленому законодавством порядку, для мм. Києва, Дніпра, Львова, Одеси та Харкова, збільшену в 1,75 раза, для міст - обласних центрів, а також міст обласного значення з населенням понад 300 тис. осіб - в 1,5 раза, для міст обласного значення з населенням від 100 тис. до 300 тис. - в 1,25 раза, для інших населених пунктів - опосередковану вартість у відповідній області.
За наявності у військовослужбовця права на отримання однокімнатної квартири компенсація нараховується за житло загальною площею 40 кв. метрів.
Як убачається з матеріалів справи, розрахунок виплати грошової компенсації для отримання житлового приміщення військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України, затверджений ВО військового прокурора Вінницького гарнізону Центрального регіону України 08.09.2020 відносно ОСОБА_1 , здійснений за формулою, визначеною Порядком №728 (К=(13,65Ч3+17+10)Ч12496Ч1,5)) та складає 1273654,80 грн.
Оскаржуване рішення (оформлене протоколом №40 від 10.06.2022) про відмову в погодженні виплати позивачу грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому та його сім`ї для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею 10 кв. метрів прийняте відповідачем із зазначенням причини такої відмови: невідповідність розрахованої житловою комісією суми компенсації до опосередкованої вартості та із урахуванням забезпеченості фондів Міністерства оборони України, проте не містить посилань на нормативно-правові акти, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову в погодженні у виплаті позивачу зазначеної грошової компенсації.
Комісією у рішенні про відмову в погодженні виплати позивачу грошової компенсації обґрунтовано, зокрема, тим, що розрахунок такої виплати здійснюється з урахуванням забезпеченості фондів Міністерства оборони України.
Проте відповідно до пункту 9 Порядку №728, Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, Адміністрація Держприкордонслужби, СБУ, ДСНС, розвідувальні органи, Національна гвардія, Управління державної охорони, ДКА, Адміністрація Держспецзв`язку щороку протягом I кварталу після визначення загальної суми видатків на надання компенсації розподіляють її між військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями), в яких ведеться облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням часу взяття військовослужбовців та членів їх сімей на такий облік та/або включення їх до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду  про необтяженість Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями призначати компенсацію за неотримане житло в межах забезпечення фондів Міноборони, так як видатки фондів формуються, виходячи з розрахунків компенсацій на майбутній період.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007).
У рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Вказана правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 у справі № 820/660/17.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями дійшла необґрунтованого висновку про відмову позивачу у погодженні відповідної грошової компенсації, у зв`язку з чим рішення Міністерства оборони України, в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №40 від 10.06.2022, у частині відмови в погодженні виплати полковнику юстиції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для отримання жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом вказаної правової норми адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про погодження виплати грошової компенсації у належній сумі. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.
Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Водночас адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.
Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі №823/176/17).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 року у справі №509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях українських судів. Зокрема, у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).
Враховуючи наведене, а також висновки суду стосовно протиправності оскаржуваного рішення про відмову в погодженні виплати грошової компенсації за неотримане жиле приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 кв метрів, неодноразову відмову відповідача в погодженні такої виплати з різних причин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що порушеному праву позивача кореспондує обов`язок відповідача прийняти законне рішення, і єдиним правильним, за даних обставин, способом захисту порушеного права позивача, є зобов`язання відповідача погодити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 1273654,80 грн. за належне йому, а також членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_2 , і доньці - ОСОБА_3 , для отримання жилого приміщення із додатковою жилою площею у розмірі 10 квадратних метрів, на підставі Списку осіб, які мають право та надали згоду на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення у військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України та Розрахунку виплати грошової компенсації для отримання житлового приміщення військовій прокуратурі Вінницького гарнізону Центрального регіону України, затверджених 08.09.2020 виконувачем обов`язків військового прокурора Вінницького гарнізону, оскільки це забезпечить повне поновлення порушених прав позивача.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції, водночас порушень норм матеріального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено.
Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2022 у справі № 520/4994/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	Л.В. Курило    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  13.06.2024 року