Номер провадження: 22-ц/813/4751/24 
Справа № 494/2203/23
Головуючий у першій інстанції Панчишин А.Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2024 року                                                                 м. Одеса 
Єдиний унікальний номер судової справи: 494/2202/23
Провадження номер: 22-ц/813/4751/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
учасники справи:
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, за апеляційною скаргою адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Березівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Панчишина А.Ю. 13 лютого 2024 року, повний текст рішення складений 13 лютого 2024 року,
встановив:

2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1  звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання у розмірі - частки його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову і до закінчення дитиною навчання.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Березівського районного суду Одеської області. Від цього шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно судового наказу № 494/1434/21, виданого 02.11.2021 року, з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01.11.2021 року і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22.07.2023 року ОСОБА_3 виповнилось вісімнадцять років та припинилось стягнення аліментів з відповідача. 
14 серпня 2023 року (наказ ОДУВС про зарахування від 08 серпня 2023 року № 183 о/с) ОСОБА_3 зарахований на 1-й курс денної форми навчання факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Одеського державного університету внутрішніх справ.
ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина не надає. Всі витрати, пов`язані з навчанням дитини, а саме - щомісячні витрати на проживання, навчання, купівлю одягу, харчування та інше, позивачка несе сама. Через скрутне матеріальне становище (вона працює за наймом та має нерегулярний дохід) позивачка потребує допомоги на утримання дитини, яка навчається в учбовому закладі. 
Відповідач є працездатною і здоровою людиною, неодружений, інших дітей не має, з нього не проводяться стягнення по виконавчим документам, утриманців також не має. Працює в ПАТ «Укрзалізниця», в теперішній час перебуває на службі у Збройних Силах України, отримує щомісяця заробітну плату, має постійний дохід.
У зв`язку із вищевказаним, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із даним позовом (а. с. 2 - 5).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

12.02.2024 року до суду першої інстанції надійшли пояснення, які за своєю суттю є відзивом на позов, від адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову (а. с. 39 - 39 зворотна сторона).
Представник відповідача посилається на те, що у ОСОБА_2 немає можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі - частки від свого заробітку, оскільки останнім часом він як військовослужбовець, важко хворіє і лікується у воєнному госпіталі. За наявності бойового поранення ОСОБА_2 потребує постійного лікування та періодичних хірургічних втручань. На придбання ліків та оперування відповідач витрачає майже весь свій заробіток. Також, ОСОБА_2 щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів. Станом на сьогоднішній день, відповідач не має у власності будь-якого нерухомого майна, цінностей та банківських вкладів. 

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування висновків суду

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 13 лютого 2024 року вищевказані позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається на 1-му курсі денної форми навчання факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Одеського державного університету внутрішніх справ, у розмірі - 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2023 року до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення віку 23 років.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі - 1 073,60 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що син сторін - ОСОБА_3 навчається на 1-му курсі денної форми навчання факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Одеського державного університету внутрішніх справ та потребує матеріальної допомоги. 
Відповідач працює та має сталий заробіток. Будь-яких доказів на спростування вимог позивачки, зокрема неможливості надання матеріальної допомоги за станом здоров`я, чи з інших поважних причин, наявність інших утриманців, відповідач ОСОБА_2 суду не надав.
З огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період її навчання, суд визначив розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на останнього (а. с. 42 - 46).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Адвокат Шулик Максим Юрійович, діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги повністю співпадають із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву (а. с. 50 - 51).

Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

29.04.2024 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому остання просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення (а. с. 63 - 65).
Позивачка посилається на те, що відповідач є працездатною і здоровою людиною, неодружений, інших дітей не має, утриманців не має. Працює в ПАТ «Укрзалізниця», у теперішній час перебуває на службі у ЗСУ, отримує заробітну плату, має постійний дохід. Також відповідач має нерухоме майно, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.04.2012 року. Посилання апелянта на те, що він витрачає кошти на житлово-комунальні послуги за місцем проживання, несе витрати на придбання продуктів харчування, сезонного одягу та інше є неспроможними, оскільки відповідач перебуває на службі у ЗСУ на повному забезпеченні.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 (а. с. 58 - 58 зворотна сторона).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.
З довідки про доставку електронного листа від 20.03.2024 року вбачається, що на електронну адресу адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов документ в електронному вигляді «01 (Р) Відкриття» від 20.03.2024 року (а. с. 59 зворотна сторона).
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти – «отримано – 18.04.2024 року» (а. с. 61).
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.
За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленими про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.05.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17.05.2022 року розірвано (а. с. 10 - 10 зворотна сторона).
Від даного шлюбу народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15).
Згідно судового наказу № 494/1434/21, виданого 02.11.2021 року, з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі - частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01.11.2021 року і до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12 - 13).
ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Одеського державного університету внутрішніх справ, відповідно до Довідки № 3/2/1071 від 13.09.2023 року (наказ ОДУВС про зарахування від 08 серпня 2023 року № 183 о/с) (а. с. 14).
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина та його виконання.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. Мотиви відхилення аргументів викладених в апеляційній скарзі

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Суд враховує наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.
Відповідно до Довідки № 3/2/1071 від 13.09.2023 року ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Одеського державного університету внутрішніх справ. Наказом № 183 о/с від 08.08.2023 року зарахований з 14.08.2023 року на 1-й курс денної форми навчання факультету підготовки фахівців для органів досудового розслідування Одеського державного університету внутрішніх справ.
З матеріалів справи вбачається, що син проживає за адресою – АДРЕСА_1 разом з позивачкою.
При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.
Колегія суддів звертає увагу, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
У контексті обставин цієї справи, суд враховує можливість утримання батьками повнолітньої дитини.
Суд першої інстанції, установивши, що син відповідача –   ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, та стягнення аліментів з відповідача у розмірі – частини його заробітку (доходу) до закінчення ОСОБА_3 навчання, оскільки такий обсяг стягнення аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Разом із тим, у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів приймає до уваги суперечливу позицію відповідача по справі. У заяві від 19.12.2023 р. (а. с. 28), наданій суду особисто відповідачем, останній зазначив, що визнає позов частково, не визначившись при цьому з розміром аліментів. У письмових поясненнях, які надійшли до суду 13.02.2024 р. і за своєю суттю є відзивом на позов, адвокат Шулика М.Ю., діючий від імені ОСОБА_2 , просить повністю відмовити у задоволенні позову (а. с. 39 - 39 зворотна сторона). При цьому, ні у заяві від 19.12.2023 р., ні у відзиві на позов від 13.02.2024 р. стороною відповідача не зазначено розмір доходу, який отримує відповідач. Вказані докази за час розгляду справи в суді першої інстанції стороною відповідача надані не були.
Таким чином, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до власного тлумачення правовідносин по справі та переоцінки доказів, що не може бути підставою для скасування та/або зміни судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , відсутні. 

Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Шулика Максима Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , – залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 13 лютого 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:                А. П. Заїкін 

Судді:                О. М. Таварткіладзе

               С. О. Погорєлова