П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/13112/23	

Перша інстанція: суддя Величко А.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                  В С Т А Н О В И Л А :

24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з врахуванням 01.01.2016 року (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 , перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з врахуванням 01.01.2008 року (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, включно з одночасним відрахуванням 1,5% військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу згідно пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період проходження позивач військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не у повному обсязі, а саме, у 2016 - 2018 роках не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивач звернувся до командира військової частини з заявою щодо проведення розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення, однак йому повідомлено, що індексація не виплачується у зв`язку з відсутністю механізму її нарахування та виплати за попередні періоди. 
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що відповідно до п. 3 постанови №1013 для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою № 1078. Посилання позивача на визначення базового місяця   нарахування індексації   грошового забезпечення     - січень 2008 року є безпідставними з огляду на те, що оновлений Порядок   № 1078 застосовується з січня  2016 року,   а тому приписи, вказані в ньому повинні бути реалізовані з моменту початку його дії. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно з врахуванням 01.01.2016 року (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з врахуванням 01.01.2008 року (базовий місяць) для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що відсутні законні підстави для нарахування індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 у зв`язку з тим, що індексація врахована під час виплати грошового забезпечення. Крім того, апелянт зазначив, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом. Додатково, апелянт наголосив, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження по цій справі, оскільки позивач вже звертався з тотожним позовом до військової частини НОМЕР_1 . Позовні вимоги, щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року по цій справі ідентичні до вимог, що викладені ним у позовній заяві по справі 400/3521/19.          Позивач надав відзивна апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу – без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
ОСОБА_1 у період з 26.06.2014 року по 29.07.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебувала на грошовому забезпеченні відповідача.
Згідно п. 5 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.06.2023 року №709-РС позивач був звільнена з займаної посади і призначена для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2019 року №192 з 29.07.2019 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.
При відрахуванні зі списків особового складу позивачу виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця січня 2016 року.
На думку позивача у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення позивачу відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з   01.01.2016 року по 28.02.2018 року неправильно нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі № 400/3521/19, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2020 року, зокрема, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 виплату індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Відповідач, на виконання рішення по справі № 400/3521/19, нарахував і виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 4 503,23 грн, із визначенням базового місяця – січень 2016 року (роздавальна відомість №  84 від 08.04.2022) (а.с.99).
12 жовтня 2023 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року з врахуванням базового місяця – січень 2008 року.
Відповіді відповідач не надав. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації за спірний період із застосуванням базового місяця – січень 2008 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Враховуючи  незмінність посадового окладу за посадою, яку займав позивач, станом на дату виникнення оскаржуваних правовідносин, позивач у відповідності до Порядку № 1078 має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.2001 року № 1282-ХІІ визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Приписами ч.2 ст.5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Як встановлено п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Посилання апелянта на п.6 Порядку №1078 та ст.5 Закону № 1282-XII, якими визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, як на підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення судова колегія вважає помилковим, оскільки невиплата індексації є обмеженням права позивача на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
Отже бездіяльність відповідача яка полягала у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку із відсутністю фінансування на цю мету, були предметом розгляду справи  № 400/3521/19.
Тобто, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі № 400/3521/19, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2020 року, вже підтверджене право ОСОБА_1 на отримання індексації за спірний період.
Разом з тим, при ухваленні рішення по справі № 400/3521/19, суди виходили з того, що оскільки відповідачем не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивача, тому відсутні підстави вважати, що має місце порушення прав позивача пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації з моменту підвищення посадового окладу – з 26.06.2014 року, а отже вимога позивача про встановлення базового місяця  з якого проводиться індексація грошового забезпечення є передчасною та задоволенню не підлягає.
Тобто у справі №400/3521/19 вирішено питання про право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у спірному періоді. При цьому визначення базового місяця, як і розміру індексації грошового забезпечення, судом не здійснювалося.
Водночас, як слідує зі змісту позовної заяви у справі, що розглядається, ОСОБА_1 після виплати йому індексації грошового забезпечення не погодився з її розміром, уважаючи неправомірним застосування відповідачем при обчисленні індексації грошового забезпечення січень 2016 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Позивач зазначає, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку №1078 є саме січень 2008 року, який і має застосовуватися для розрахунку/обчислення йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Враховуючи, що відповідно до пункту 13 Порядку №1078 спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку, питання обчислення суми індексації може бути предметом судового контролю, а позовні вимоги щодо правильності їх обчислення можуть бути заявлені окремим позовом. При цьому, моментом виникнення спірних правовідносин буде ймовірне порушення прав позивача після виплати відповідачем індексації грошового забезпечення, з розміром якої позивач не погоджується.
Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, у постановах від 15 грудня 2022 року у справі №460/3473/21, від 23 січня 2023 року у справі №340/3391/22, від 31 січня 2023 року у справі № 340/3391/22, від 13 березня 2023 року у справі №560/11003/22, від 07 березня 2024 року у справі № 160/14836/22.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що вимоги, заявлені позивачем у цій справі, вже були предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі № 400/3521/19 та їх фактично вже було вирішено по суті, є помилковим, оскільки суперечить дійсним обставинам. У зв`язку із викладеним у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для закриття провадження по цій справі на підставі ст.238 КАС України.
Щодо правомірності визначення базовим місяцем січень 2008 року, судова колегія зазначає наступне.
З 01.12.2015 положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".
За змістом пояснюючої записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.
У зв`язку з цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції).
Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну "базовий місяць" на "місяць підвищення доходу", ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.
На відміну від правил визначення "базового місяця" (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), "місяцем підвищення доходу" є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.
Термін "підвищення тарифних ставок (окладів)" для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.
Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Отже, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.
Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
За рахунок цього мала б "обнулитися" індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).
Так, якщо на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому січень 2016 року не став для останніх "місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)" для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013).
Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що станом на січень 2016 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався постановою №1294, яка була чинною з 01.01.2008 та діяла до 01.03.2018, тобто до набрання чинності постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013) є січень 2008 року.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 380/1730/22 від 22 березня 2023 року, № 420/15397/21 від 27 квітня 2023 року.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на виплату індексації із застосуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки в період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців були незмінними.
Отже, доводи відповідача про відсутність підстав для застосування для обрахунку індексації січня 2008 року як базового місяця є помилковим та не відповідають нормативному регулюванню спірних правовідносин та усталеній практиці Верховного Суду у такій категорії справ.
Додатково судова колегія вважає за важливе зазначити наступне.
Сума індексація, яка підлягає виплаті позивачу за спірний період в позовній заяві не визначена, відповідний розрахунок ОСОБА_1 не проведено та не надано до суду.
Натомість, колегія суддів наголошує, що за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, згідно Калькулятору розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та офіційного сайта Мінфіну України  (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), сума індексації із застосуванням базового місяця – січень 2008 року, яка позивачу повинна бути нарахована становить 85 927,87 гривень, в той час як на виконання рішення по справі № 400/3521/19 відповідач нарахував і виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 4 503,23 грн (а.с.99).
Щодо доводів апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, судова колегія наголошує, що оскільки позивач звільнений з військової служби НОМЕР_1 29 липня 2019 року, тобто під час дії статті 233 КЗпП, в редакції яка не обмежувала строк звернення до суду з позовними заявами про виплату заробітної плати, судова колегія зазначає наступне.  
З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 13.05.1997 № 1-зп, від 05.04.2001 № 3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 (адміністративне провадження № Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
На момент звільнення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 – 29.07.2019, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.
З огляду на встановлене, колегія суддів висновує, що право позивача на звернення до суду із цим позовом, відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022), не обмежене будь-яким строком.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 жовтня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В. Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В. Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В. Кравченко