Номер провадження: 22-ц/813/1513/24 
Справа № 2-5679/11
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.05.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., О.С. Комлева, 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа - Київська районна державна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2011 у складі судді Коваленко О.Б.
встановив:
У серпні 2011 року  ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно. 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2011 позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто з  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  на користь ОСОБА_1 на утримання дитини  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 900 гривень щомісячно, починаючи з 08.08.2011 року по 20.03.2023 року.
Ухвалою цього ж суду від 10.04.2023 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2011 року - залишено без задоволення. 
Не погодившись з вищевказаним заочним рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2011 в частині позбавлення його батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом грубо порушено його права на ефективний захист, оскільки ані копії позову, ані судових повісток він не отримував, зворотні повідомлення особисто не підписував, копія позову та судові повістки направлялися судом за іншою адресою його місця реєстрації, тобто наявні численні процесуальні порушення, що вплинули на його можливість подати відзив, свої докази та думки по суті справи. 
Також скаржник посилається на те, що вимоги позивачки в частині позбавлення його батьківських прав не доведені належним чином, оскільки надані нею докази є необґрунтованими та такими, що не свідчать про свідоме ти умисне ухилення апелянта від виконання своїх батьківських обов`язків. Зокрема, скаржник зазначає, висновок органу опіки та піклування від 18.07.2011 №У-133п є сумнівним з доказової точки зору, оскільки думка батька при розгляді питання органом опіки та піклування не заслуховувалася, дослідження обставин виявилось однобічним. В матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких органом опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення апелянта батьківських прав, у зв`язку із чим вказаний висновок є необґрунтованим. Крім того, лист Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла - садок» №291 Одеської міської ради містить висновки, що з 10.07.2007 по 19.05.201 батько дитини у дитячий садок не з`являвся, вихованню та розвитку дитини уваги не приділяв, життям за здоров`ям, її успіхами ні в усній ні в письмовій формі не цікавився, проте не має жодного нормативно - правового акту, який би зобов`язував обох батьків заявлятися до дитячого садку. Посилання суду на невідвідування скаржником навчального закладу дитини та дитячої міської поліклініки №6 у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 09.05.2024 з`явився представник ОСОБА_2 - адвокат Кокарєв А.П., інші учасники справи не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване заочне рішення суду зазначеним вимогам не в повній мірі відповідає, з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю Центрального адресного бюро від 01.09.2011 (а.с. 23). 
В той час копія позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі була направлена на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . 
Тобто ОСОБА_2 повідомлявся за іншою адресою реєстрації та сторонні особи отримували замість нього судові документи. 
Отже, матеріали справи не містять даних про належне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_2 про розгляд справи. 
Дані обставини робили неможливим ухвалення заочного рішення за ст. 224, 225 ЦПК України. 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, в порушення ст.ст.207, 224, 225 ЦПК України (в редакції, діючій на час розгляду справи), суд першої інстанції розглянув справу в заочному порядку, однак без письмової згоди на це позивача, який також і не подавав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Отже, відповідач ОСОБА_2 , у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Наведена обставина є безумовною підставою для скасування ухваленого у справі заочного рішення в порядку п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, та прийняттям у справі нового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.
При ухваленні нового судового рішення по суті спору, апеляційний суд виходить з наступного.
Так, підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.
Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Стаття 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 Відповідно до п. 18 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Апеляційним розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 04 грудня 2007 року між ними був розірваний. 
Малолітня  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , яка її виховує і матеріально утримує.
Батько малолітньої ОСОБА_3 вихованням доньки не займається, не цікавиться її долею і станом здоров`я, не допомагає матеріально.
Судом встановлено, що згідно листа № 31 від 19.05.2011 адміністрація Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок»№ 291, який відвідує ОСОБА_3 , батько дитини ОСОБА_2 у дошкільний заклад не з`являвся, вихованню та розвитку дитини уваги не приділяв, життям та здоров`ям, її успіхами ні в усній, ні в письмовій формі не цікавився.
Відповідно листа адміністрації дитячої міської поліклініки № 6, в якій малолітня ОСОБА_3 перебуває на обліку, при проведенні профілактичних щеплень, медичних обстежень, відвідувань вдома з дитиною завжди була мати. Батька дитини лікар та медсестра не бачили.
Згідно висновку спеціаліста Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 13.06.2011 малолітня ОСОБА_3 свого біологічного батька не знає.
При викладених обставинах, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що вимоги позивачки в частині позбавлення його батьківських прав не доведені належним чином, оскільки надані нею докази є необґрунтованими та такими, що не свідчать про свідоме та умисне ухилення апелянта від виконання своїх батьківських обов`язків. Зокрема, висновок органу опіки та піклування від 18.07.2011 №У-133п є сумнівним з доказової точки зору, оскільки думка батька при розгляді питання органом опіки та піклування не заслуховувалася, дослідження обставин виявилось однобічним. 
Проте вказані доводи є необґрунтованими, оскільки як вбачається з вищевказаного висновку органу опіки та піклування, ОСОБА_2 двічі було належним чином запрошено за адресою його реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 , на засідання ради опіки та піклування але він був відсутній з невстановленої причини. 
Також не вбачається підстав для визнання висновку органу опіки і піклування від 18.07.2011 №У-133п необґрунтованим, оскільки не встановлено, що він містить будь-які недоліки або ж складений з порушенням законодавства, а відомості наведені у ньому не відповідають дійсності.
Посилання ОСОБА_2 на те, що після припинення шлюбних відносин, він неодноразово намагався бачитися із дитиною та приймати участь у її вихованні, але позивачка категорично йому це забороняла є також безпідставними, оскільки в органи опіки і піклування ОСОБА_2 із заявою про чинення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з донькою та встановлення графіку побачення з нею не звертався, тому відповідно доводи апелянта про наявність перешкод у спілкуванні з донькою є голослівними.
Разом з тим, під час розгляду справи встановлено та підтверджено письмовими доказами , що ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. 150 СК України, не виконує обов`язків по піклуванню за своєю дитиною та її вихованню та ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, залишивши дитину на утриманні позивача. 
За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача. 
Дослідивши матеріали справи, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, колегія суддів розцінює як дії ОСОБА_2 як ухилення від виховання дитини, оскільки такі дії є винними і свідомими.
Тому, з урахуванням інтересів дитини в силу її віку станом на час виникнення спірних відносин, норм чинного законодавства, колегія суддів вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2011 в частині позбавлення  ОСОБА_2 батьківських прав скасувати, ухваливши нове.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст судового рішення складено 17.05.2024

Головуючий                                                         Є.С. Сєвєрова 

Судді:                                                  Л.М. Вадовська 

О.С. Комлева