Справа № 344/788/24 
Провадження № 33/4808/356/24 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського  міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого  2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605грн. 60 коп.,- 

                                                      в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено,що 12.01.2024 року о 23 год. 49 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Миколайчука, 2А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком № 30 від 13.01.2024 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.
Звертає увагу на те, що при розгляді справи судом першої інстанції були порушені  вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся за його відсутності, внаслідок чого було порушено його право на захист.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що він належним чином був  повідомлений про день та час розгляду справи.
Зазначає, що всі обставини, які підтверджуються відеозаписом події, вказують  на те, що йому не було належно роз`яснено і забезпечено  право на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його конституційних прав, в тому числі і на правовий захист і ставить під сумнів  висновок про доведеність його вини та дає підстави визнати  всі здобуті поліцейським  дані у цій справі недопустимими доказами.
Вважає, що обставини викладені в протоколі не відповідають фактичним обставинам справи, були надуманими та ґрунтувалися виключно на припущеннях.
Вказує на те, що відео, яке долучене до матеріалів справи відображає непослідовність дій працівників поліції та підтверджує вчинення ними порушення його прав. 
Покликається на те, що висновок лікаря базується виключно на продуванні  спеціального приладу газоаналізатору Drager Alcotest 6810 і з вказаним висновком він категорично не згідний.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку був повідомлений про розгляд провадження. 
При цьому, ОСОБА_1 було подано клопотання про розгляд провадження за його відсутності в якому він підтримав вимоги апеляційної скарги та просив  скасувати постанову суду і закрити провадження по справі. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції  не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважав, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що  в апеляційній скарзі стверджується, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення та вказують на несправедливість призначеного стягнення,  суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства. 
З мотивувальної частини  постанови суду першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 який у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується звітом про доставку SMS-повідомлення.№1.01.2024 року, подав до суду клопотання, в якому просив судове провадження  у справі закрити. 
Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був належним чином  проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення до відповідальності на ч.1 ст.130 КУпАП розгляд якої призначено на 27. 02.2024 року.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі порушив право на захист та не надав можливості належним чином організувати захист своїх інтересів, не відповідають дійсності.
Разом з тим, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції  та стверджує про його  невинуватість у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушниці та характеру вчиненого правопорушення.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №612096 від 13.01.2024, 13.051.2024 о 23 год 49 хв в м.Івано-Франківськ, по вул.Миколайчука, 2 А, водій ОСОБА_1 керував т.з. марки «Volkswagen Passat », д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі, що підтверджується довідкою-висновком №30 (а.с.1).
Таким чином, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9А Правил дорожнього руху України.
За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати  відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 1 роти УПП в Івано-Франківській області сержант  поліції ОСОБА_2 , з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою,яка притягається до адміністративної відповідальності.
До протоколу долучено відео з бодікамери поліцейського за №474129, відео з автореєстратора, направлення, висновок, зобов`язання.
ОСОБА_1 був ознайомлений з правами та обов`язками, які передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, відмовився від надання пояснень з приводу висунутого обвинувачення, був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне   правопорушення та отримав його копію, що підтверджується його власноручним підписом.  
Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП  у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого водій ОСОБА_1 направлявся до КНП «ПНЦ ІФОР»  у  зв`язку із наявністю ознак сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. 
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 30 від 13.01.2024, складеного о 00 год. 40  хв., ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд та часу та місця його проведення.
Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 1.4 розділу 1 цієї Інструкції, уповноважена особа Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи  для  огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під  впливом лікарських препаратів,  що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський   забезпечує   проведення   огляду   водія транспортного  засобу  в  закладі  охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.
Відповідно до вищевказаного медичного висновку вбачається, що огляд на стан сп`яніння було проведено лікарем ОСОБА_3 13.01.2024 року 00год.15 хв. стосовно ОСОБА_1 , особу  якого було встановлено  на підставі  посвідчення воді, якого було доставлено поліцейським інспектором  1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядовим поліції Андрюхіним Ю.В.
У даному висновку лікаря було зафіксовано факт ознайомлення ОСОБА_1 із результатом огляду, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.
Апеляційний суд неодноразово звертав у своїх рішеннях увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і  несе правову відповідальність за правильність свого висновку. 
Апеляційний суд вважає, що під час апеляційного розгляду не встановлені обставини, які свідчать про те, що вищевказаний медичний висновок щодо перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння не відповідає дійсності та зроблений з порушенням вимог, які регламентують його проведення.
Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд та часу та місця його проведення.
Для перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом було витребувано копію Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «ПНЦ ІФОР»   №30 від 13.01.2024 року.
З даного акту обстеження вбачається, що ОСОБА_1 був оглянутий лікарем ОСОБА_3 13.01.2024 року  о 00 год. 15 хв., яким була застосована сукупність різних методів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, зазначені результати зовнішнього огляду та інші дані, які давали підстави прийти до висновку про перебування особи, стосовно якої проводився огляд у стані наркотичного сп`яніння, що свідчить про обґрунтованість  вказаного висновку та можливість його використання в якості допустимого доказу. Зокрема, зазначено, що поведінка ОСОБА_1 була єйфорична, балакуча, метушлива, міміка жвава, хитання при поворотах, невдале виконання пальце-носової проби, запах алкоголю відсутній. Крім того, останній пояснив, що вживав алкогольні напої в ніч на12.01.2024 року, колись курив канабіс. Отримано позитивний результат застосування тестування за допомогою спеціального технічного приладу - 0,57 проміле.  Результат проходження таблиці Шульте-47 сек.  В графі 20 зазначено висновок та діагноз за результатами - алкогольне сп`яніння. 
Заключний діагноз (за результатами огляду та тестів) у виді розладу психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. 
Апеляційний суд, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, приходить до переконання, що медичний висновок щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам чинної Інструкції та ст.266 КупАП та є належним і допустимим доказом по справі. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Відеозапис з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб. 
На відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції під час керування транспортним засобом, коли останній здійснював рух заднім ходом.
Працівник поліції поцікавився, чому ОСОБА_1 не користується паском безпеки, запитав чи є заборонені предмети в машині, колючі та ріжучі предмети. Поліцейським було здійснено поверховий огляд автомобіля. В ході розмови поліцейський запитав у ОСОБА_1 чи вживав він сьогодні алкогольні напої, так як відчутний запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 пояснив, що він не вживав алкогольні напої, а  «відходить від вчорашнього». ОСОБА_1 також зазначив на відповідне запитання поліцейського, що три місяці тому курив траву. Після цього ОСОБА_1 запропонували проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 погодився на проходження огляду у медичному закладі. Після проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі  та отримання висновку лікаря медичного закладу про перебування ОСОБА_1   у стані сп`яніння, працівник поліції повідомив останнього, що на нього буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснив йому процесуальні права, передбачені законом.  
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 . 
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія  ОСОБА_1 .
Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на неї як на правопорушницю, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.  
Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки керувала транспортним засобом та саме як водій транспортного засобу пройшла відповідний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.  
Апеляційний суд, перевіривши сукупність доказів по справі, вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що обране ОСОБА_1 судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер  вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови  суду не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення. 

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв