ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2024 року
м. Київ
справа  №   522/1604/17
провадження № 51-2587км23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду:
головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
засудженого                                      ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
захисника                                           ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
прокурора                                           ОСОБА_7 ,
перекладача                                     ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року в провадженні за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року відносно нього.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року ОСОБА_5 засуджено за пунктами 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 263 КК - до позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 КК остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 липня 2012 року вказаний вирок залишено без змін.
Постановою Верховного суду України від 24 січня 2013 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних та кримінальних справ скасовано, а справу направлено на новий касаційний розгляд.
При повторному перегляді вироку Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 01 жовтня 2013 року його змінив,  постановив вважати ОСОБА_5 засудженим за пунктами 6, 11, 12 ч. 2             ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна та виключив з вироку обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_5 умисного вбивства способом, небезпечним для життя багатьох осіб і рішення про кваліфікацію його дій за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 5          ст. 74 КК звільнив ОСОБА_5 від покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК у зв`язку з закінченням строку давності та виключив з вироку рішення про призначення йому покарання на підставі ст. 70 КК.
25 січня 2017 року  ОСОБА_5 звернувся до Приморського районного суду   м. Одеси із заявою про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами.
Ухвалою цього суду від 06 квітня 2022 року заяву засудженого залишено без задоволення.
При перегляді ухвали місцевого суду за апеляційною скаргою ОСОБА_5 Одеський апеляційний суд ухвалою від 14 грудня 2009 року залишив це рішення  без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати  рішення місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що його було засуджено за вчинення злочину в співучасті з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а тому постанова слідчого від 11 жовтня 2013 року про закриття кримінального провадження відносно останніх є нововиявленою обставиною, яка є підставою для закриття кримінального провадження щодо нього.
Також вказує на незаконність ухвали слідчого судді від 26 лютого 2014 року про скасування вказаної постанови слідчого. Вважає, що суди приховали від нього факт існування цього рішення слідчого судді, що призвело до порушення його права на захист та справедливий, об`єктивний і законний судовий розгляд. Звертає увагу на те, що апеляційний суд не дав йому можливість ознайомитись із доказами, наданими стороною обвинувачення, та часу на оскарження вказаної ухвали слідчого судді.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання про дослідженні доказів та незаконно відмовив у задоволенні заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Окрім того зазначає, що незважаючи на його клопотання судові засідання в судах першої та апеляційної інстанцій проводились українською мовою, якою він не володіє. Також йому не було надано копії судових рішень у перекладі на рідну російську мову, що знизило ефективність його захисту в суді.
Стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не дали належної оцінки його доводам про застосування до нього тортур працівниками правоохоронного органу під час досудового розслідування з метою надання ним визнавальних показань.
Вказує, що при перегляді рішення місцевого суду за його апеляційною скаргою суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки усім наведеним у ній доводам і в своєму рішенні не навів переконливих мотивів на їх спростування та на обґрунтування своїх висновків.
 З урахуванням цих обставин вважає, що оскаржувані ним судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).  
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали вимоги касаційної скарги.
Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги і просила залишити оспорювані судові рішення без зміни. 
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали  провадження та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 29 КПК кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.
Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Право обвинуваченого на одержання допомоги перекладача також є невід`ємною складовою закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
Можливість обвинуваченого в суді спілкуватися рідною мовою, отримувати копії судових рішень у перекладі на рідну мову або іншу, якою він володіє, а також користуватися послугами перекладача є одними зі складових у реалізації ним своїх прав на захист та розгляд справи незалежним і неупередженим судом, гарантованих законом.
Проте під час розгляду судом заяви ОСОБА_5 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами цих вимог закону не було дотримано.
Як убачається з матеріалів провадження, засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , які обвинувачувались у вчиненні особливо тяжкого злочину, є громадянами Російської Федерації і до їх арешту в справі проживали на території цієї держави.
Досудове розслідування та судовий розгляд проводилися російською мовою, вирок апеляційного суду у кримінальній справі за обвинуваченням                   ОСОБА_5 також виготовлений російською мовою.
Засуджений ОСОБА_5 неодноразово подавав до місцевого та апеляційного судів клопотання про забезпечення перекладу судових рішень на російську мову (т. 4 а. п. 92, 117, 156). В судовому засіданні суду першої інстанції 06 квітня           2022 року засуджений на запитання захисника пояснив, що не повністю розуміє українську мову. Свої пояснення під час розгляду справи у судах надавав російською мовою.  
Разом із тим, ані суд першої інстанції, ані апеляційний суд належним чином не розглянули вказаних клопотань і жодних процесуальних рішень щодо них у справі не прийняли, тобто не забезпечили засудженому, який не володіє українською мовою, можливості реалізувати його право, передбачене п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК. Таким чином, під час розгляду справи судами обох інстанцій не було додержано приписів ч. 3 ст. 29 цього Кодексу.
У своєму рішенні в справі «Візгірда проти Словенії» (Vizgirda v. Slovenia, заява №59868/08, рішення від 28 серпня 2018 року) Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що мовна допомога російською мовою, яку отримав ОСОБА_13 (литовець за національністю), обвинувачений в скоєнні злочину та визнаний винним у Словенії, не дозволила йому брати активну участь в кримінальному процесі, оскільки влада ніколи не перевіряла наскільки добре обвинувачений знає російську мову, а тому суд не був справедливим у розумінні положень ст. 6 Конвенції.
У своєму рішенні Європейський суд з прав людини наголосив, що «під час встановлення потреби обвинуваченого у перекладі, питання його лінгвістичних навичок є основним… Сам факт базового володіння обвинуваченим мовою провадження або… третьою мовою, на яку здійснювався переклад, не означає, що особа може отримати користь від перекладу на мову, яку вона розуміє досить добре, але не достатньо для того, щоб у повному обсязі реалізувати своє право на захист. Це випливає з вимоги про повідомлення обвинуваченого про те, у чому його звинувачують, мовою «яку він розуміє» та з вимоги про надання допомоги з перекладом в обсязі, який би дозволив обвинуваченому слідкувати за ходом справи проти нього та захищатися» (§ 83).
Таким чином, у ситуації, коли засуджений заявляє про те, що він не володіє мовою судочинства, суд має належним чином перевірити потреби засудженого в необхідності залучення перекладача. Кожен випадок відмови в залученні перекладача повинен бути належним чином обґрунтований.
За таких обставин оскаржувані судові рішення в справі ухвалені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому вони підлягають скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції.
Оскільки судові рішення підлягають скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судами обох інстанцій вимог кримінального процесуального закону, інші наведені в касаційній скарзі доводи суд касаційної інстанції не перевіряє.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року в провадженні за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року відносно нього  скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                          ____________________                    ____________________
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                         ОСОБА_3