ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року	Львів	Справа № 380/19246/23 пров. № А/857/22561/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 380/19246/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кухар Н.А. в м. Львові Львівської області 20.10.2023 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 максимальним розміром, відмови у виплаті щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (далі – Постанова № 713) без обмеження максимальним розміром, відмови у виплаті проіндексованого розміру пенсії з 01 червня 2022 року, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі – Постанова № 118), з 01 березня 2023 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 р. № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі – Постанова № 168) без обмеження максимальним розміром;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років позивачу з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» № 92666 від 26.07.2021 та на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 380/16886/21, без обмеженням максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати ГУ ПФУ поновити з 01 червня 2022 року нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 грн., передбаченої Постановою № 713, без обмеження такої виплати максимальним розміром, а також нарахувати та виплатити з 01 червня 2022 року пенсію з урахуванням індексації, встановленої згідно з Постановою № 118 та з 01 березня 2023 року згідно з Постановою № 168, без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, та здійснити її виплату з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо нездійснення виплати щомісячної доплати ОСОБА_1 в розмірі 2000 грн. відповідно до Постанови № 713.
Зобов`язано відповідача здійснити з перерахунок і виплату щомісячної доплати позивачу в розмірі 2000 грн. відповідно до Постанови № 713, з дати припинення та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року після нарахування індексації, з обмеженням максимального розміру.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.06.2022 року з урахуванням індексації згідно Постанови № 118 та Постанови № 168 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідач протиправно, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 380/16886/21 обмежив пенсію ОСОБА_1 з 01.12.2019 максимальним розміром.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині, в якій суд відмовив в задоволенні позову, апеляційний суд вважає за можливе здійснювати перегляд справи виключно в оскарженій частині.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ).
Апеляційним судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 380/16886/21 визнано протиправними дії ГУ ПФУ, які полягають у відмові в проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 26.07.2021 № 2666, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» та зобов`язано ГУ ПФУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2019 року пенсію в розмірі, який обчислений з урахуванням зазначеної довідки з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення.
Позивачу відповідачем здійснений перерахунок пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року у справі № 380/16886/21, з 01.12.2019 року.
Наявний у справі Розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 9117542 (пенсіонер ОСОБА_1 ) свідчить про те, що розмір пенсії позивача, перерахованої з 01.12.2019 року на виконання судового рішення у справі № 380/16886/21, обмежено відповідачем максимальними розміром – десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Стаття 46 Конституції України  передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, є  Закон № 2262-ХІІ.
У відповіді від 24.07.2023, на звернення позивача відповідача, відповідач зазначив, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, відповідачем не заперечується факт обмеження максимального розміру пенсії позивача.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що матеріали справи не свідчать про обмеження максимального розміру пенсії позивача, визначеного відповідачем на виконання судового рішення з 01.12.2019 року.
З діями ГУ ПФУ щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача апеляційний суд не погоджується.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі  Закону № 2262-XII, десятьма  прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію  Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»  (далі  Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011.
Відповідно до положень  статті 2 Закону № 3668-VI  максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Митного кодексу України,  законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів»,  Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.    
Водночас  Законом № 3668-VI  внесено зміни у  статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції  Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного  Рішення  положення частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідають  статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43  Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої  статті 17 Конституції України  щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому, Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене  Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою  статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі  Закону № 2262-XII, десятьма  прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію  Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у  статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції  Закону № 3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-XII  та положення частини першої  статті 2 Закону № 3668-VІ  (у частині поширення її дії на  Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до  Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає  статті 17 Конституції України  положення частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-XII.
При цьому положення  статті 2 Закону № 3668-VI  (у частині поширення її дії на  Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців, осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між  Законом № 2262-XII  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016  та  Законом № 3668-VI  - у частині обмеження максимальним розміром пенсії осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ.
При цьому, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення  ст.2 Закону № 3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців та осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони суперечать один одному.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями  статті 6 КАС України  встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі  Конституції України  гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення статей  1,  8,  92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми  Закону № 2262-XII  з урахуванням  Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми  Закону № 3668-VI.
Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19.
Тому обмеження відповідачем максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене  Законом № 2262-ХІІ, є протиправним, а відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.12.2019, з урахуванням виплачених сум, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 380/16886/21, без обмеження її максимальним розміром.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині, в якій відмовлено у задоволенні позову, не відповідають встановленим обставинам справи, в цій частині оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційний суд не надає оцінки його законності в цій неоскарженій частині.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, не повно встановив обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 380/19246/23 в частині відмови в задоволенні позову скасувати та  ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 максимальним розміром та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, з урахуванням виплачених сум, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 у справі № 380/16886/21, без обмеження її максимальним розміром.
В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 380/19246/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар