КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 755/4774/22
провадження № 22-ц/824/8263/2024
 
07 травня 2024 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.
при секретарі Халепчук Д. С. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округуВиходцев Ігор Анатолійович, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору дарування удаваним, визнання укладання договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обов`язків покупця, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 01 лютого 2024 року про скасування заходів забезпечення позову в складі судді  Арапіної Н. Є., 
 
встановив:
 
У червні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з в вказаним позовом,  в якому просила: 
-  визнати  договір  дарування  19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2    та ОСОБА_3 , посвідчений 30 квітня 2002 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрований в реєстрі № 2803 удаваним правочином, вчиненим сторонами з метою приховання договору купівлі-продажу; 
- визнати, що 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2   та   ОСОБА_3  було укладено договір купівлі-продажу 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І. А. та зареєстрованим в реєстрі №2803; 
- перевести на ОСОБА_1  права та обов`язки покупця 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за укладеним 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2    та ОСОБА_3 договором купівлі-продажу 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрованим в реєстрі №2803; 
- передати у власність та перерахувати на користь ОСОБА_3   грошові кошти в сумі 4 000 грн з депозитного рахунку суду, які зараховані ОСОБА_1   з призначенням  платежу  "оплата  за переведення на ОСОБА_1  прав і обов`язків покупця 19/100 частин квартири; 
- стягнути з ОСОБА_4   на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 700 000 грн; 
- припинити (скасувати) державну реєстрацію права власності на 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4   та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Дніпровської РДА в м. Києві провести державну реєстрацію (зареєструвати) права власності на 19/100 частин цієї  квартири за  ОСОБА_1 .  
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 , до набрання рішенням законної сили. В решті вимог заяви відмовлено. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.
27.11.2023 ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою, в якій просила  суд скасувати заходи забезпечення позову згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року, а саме  скасувати  арешт на 19/100 частини квартири, які належать  ОСОБА_4 та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . 
Свої вимоги мотивувала тим, що рішення суду в даній справі набрало законної сили,  в той  же час  заходи забезпечення  позову  залишитись чинними, що суттєво  обмежує   її  права власника майна,  на  яке було накладено арешт.  
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Київ від 01 лютого 2024 року заяву ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову задоволено.
Скасовано заходи забезпечення позову згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року по справі №755/4772/22, якою накладено арешт на нерухоме майно, а саме: 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 .
15.02.2024 ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 01 лютого 2024 року подала апеляційну скаргу, в якій просить  її  скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що  судом першої інстанції  вирішено питання  про скасування  заходів  забезпечення позову по іншій справі та не  перевірив,  чи дійсно на  даний час саме ОСОБА_4 є власником  спірного майна.  
Вважає, що  суд  першої інстанції  передчасно  скасував арешт спірного майна  при незавершені  спору  між сторонами, оскільки  у Дніпровському районному суді  м. Києва  на даний час на  розгляді перебувають справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про  визнання  недійсним договору  купівлі-продажу   квартири, переведення  прав та обов`язків  покупця за договором купівлі-продажу квартири,  визнання нікчемним  договору  дарування частини квартири,  відшкодування  моральної шкоди (справа №755/15668/23),  про   стягнення матеріальної та моральної шкоди ( справа №759/21966/23), про  захист честі й гідності та стягнення  матеріальної  й моральної шкоди за користування  електроенергією та поширення  недостовірної інформації (справа  №755/17840/23), в яких суди   відмовляли  у  накладені арешту,  посилаючись на вже існуючий арешт спірного майна поданій справі.  Після скасування заходу забезпечення позову настане  реальна загроза невиконання  чи утруднення виконання можливого рішення.
26.03.2024 ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 01 лютого 2024 року про скасування заходів забезпечення позову без змін.
Посилається на ті підстави, що при розгляді клопотання про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції перевіряє лише обставину, чи набрало судове рішення законної сили і чи вирішувалось при прийнятті рішення про відмову в задоволенні позову питання про скасування заходів забезпечення позову.
Зазначені скаржником підстави для скасування ухвали суду першої інстанції є зловживанням правом на апеляційне оскарження і не містять жодних посилань на відповідні норми ЦПК України, які позивач вважає порушеними судом першої інстанції.
Крім цього,  постановою Київського  апеляційного  суду   від  14 лютого 2024 року  у справі (справа №755/15668/23)  було задоволено  заяву ОСОБА_1   про  забезпечення  позову  та накладено   арешт на  19/100  частин квартири АДРЕСА_1 . 
В судовому  засіданні ОСОБА_4 та її  представник - адвокат Зімін  С. В.  просили відмовити  в задоволенні  апеляційної скарги,   а ухвалу  суду  першої інстанції залишити без змін. 
В судове  засідання інші учасники справи не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду справи повідомлені  судом  належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про  скасування  вжитих судом  заходів  забезпечення  позову, суд першої інстанції виходив з того,  що  рішенням  суду в даній справі, яке набрало  законної сили,    в задоволенні  позову   було відмовлено. При цьому  у відповідному судовому  рішенні  не  було  зазначено  про  скасування  заходів забезпечення  позову.   
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Частиною 9 статті 158 ЦПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 158 ЦПК України).
Отже, законодавцем визначено, що у разі звернення до суду учасника справи із заявою про скасування заходів забезпечення позову, з`ясуванню підлягає питання, який позов забезпечено та як вирішено спір, а саме задоволено чи відмовлено в задоволенні позову.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 , до набрання рішенням законної сили. В решті вимог заяви відмовлено. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.
Отже, набрало законної сили судове рішення яким   ОСОБА_1    в повному обсязі відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_4    посилалася на те, що набрало законної сили судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, але заходи забезпечення позову судом не скасовано.
Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених  ст. 158 ЦПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та відповідно скасування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що  суд  вирішив питання  про  скасування  заходів  забезпечення  позову   по іншій справі є  необґрунтованими. 
Помилкове  зазначення судом  першої  інстанції   дати  винесення  ухвали, якою  було  вижито заходи забезпечення  позову  в даній  справі,  не  може  бути підставою  для   відмови в задоволенні  поданої заяви. 
Перевірка  належності спірного  майна, на  яке було накладено  арешт,  на   час розгляду заяви про  його  скасування відповідачу, не є обставиною,  що підлягає  встановленню судом.
Не може слугувати  підставою для   відмови у скасуванні   вжитих судом  заходів забезпечення  позову й та обставина,  що  в провадженні  суду  перебувають  інші  спори з приводу  цього самого нерухомого майна. 
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу про скасування заходів забезпечення позову судом постановлено з дотриманням норм матеріального  та процесуального права. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК  України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Київ від 01 лютого 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню  в касаційному порядку не  підлягає. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                          Т. І. Ящук