ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2024 року	Львів	Справа № 500/5993/23 пров. № А/857/1160/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Носа С.П., Коваля Р.Й.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року (судді Мартиць О.І., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль повний текст рішення складено 12.12.2023) у справі №500/5993/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15.09.2023 №1079 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Вказує, що приймаючи спірне рішення Виконавчий комітет Тернопільської міської ради не навів належної об`єктивної мотивації своїм діям, котрі відповідають обставинам даної справи. 29 січня 2021 року за № 466 ОСОБА_1 було отримано в управлінні містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а саме реконструкції належної йому на праві власності нежитлової будівлі майстерні по ремонту взуття (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №146925691 від 27.11.2018 року). Після розробки та погодження проекту реконструкції, 01 вересня 2022 року ним було подано до відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), а саме про реконструкцію майстерні по ремонту взуття (витяг з реєстру будівельної діяльності єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ТП051220901886 від 06.09.2022 року). На сьогоднішній день на об`єкті тривають будівельні роботи з облаштування даху будівлі. Проте, без будь-яких приписів про порушення будівельних норм та вимог, йому стало відомо про прийняття 15 вересня 2023 року Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради рішення за №1079 про організацію та проведення в 3-х денний термін з дня прийняття даного рішення робіт з демонтажу конструкцій споруди, які не відповідають затвердженим проектним рішенням та поданій інформації у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 06.09.2022 року №ТП051220901886 по об`єкта «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків» кадастровий номер 6110100000:05:007:0076, замовник ОСОБА_1 . Однак прийняте рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 вересня 2023 року за № 1079 суперечить нормам чинного законодавства України. Дана позиція тотожна практиці судів України, та відображена зокрема у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2023 у справі № 380/12464/22, де зазначено, що Виконавчий комітет міськради не може бути спеціально-уповноваженим органом з питань видачі містобудівних умов та обмежень, а такі повноваження повинні бути покладенні на спеціальний виконавчий орган з питань архітектури.
У відзиві на апеляційну скаргу Виконавчий комітет Тернопільської міської ради заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 29.01.2021 за реєстраційним номером 466 ОСОБА_1 було видано Управлінням містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а саме реконструкції майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків.
Згідно Наказу №509 від 27.05.2021 «Про внесення змін до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва» затверджено внесені зміни до містобудівних умов та обмежень №466 від 29.01.2021 для проектування об`єкта будівництва «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків, зокрема: 2.1. В розділі «Містобудівні умови та обмеження» п.4 викладено в такій редакції: «Мінімально допустимі відстані: до червоних ліній згідно вимог затвердженої містобудівної документації, плану червоних ліній житлових м. Тернополя, (вул. Братів Бойчуків) та відповідно до розділу 6 п.6.1.23 ДБН Б.2.3-12-2019 «Планування та забудова територій»; з врахуванням лінії регулювання забудови; згідно норм протипожежних вимог-8.0м; ДБН В.1.1-7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» розділ 5, п.5.2, п.5.3; ДБН В.2.2-9-2018 «Громадські будинки та споруди»; ДБН В.2.2-23-2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі (із внесеними змінами), розділ 7, п.7.2; ДБН В.2.2-40:2018 «Інклюзивність будівель і споруд».
01.09.2022 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), а саме про реконструкцію майстерні по ремонту взуття, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер ТП051220901886 від 06.09.2022.
24.02.2022 розпорядженням міського голови м. Тернополя №77 від 24.03.2022 «Про створення комісії» з метою запобігання та виявлення незаконної забудови на території Тернопільської міської територіальної громади створено комісію, яку доповнено відповідно до розпорядженням міського голови від 17.08.2023 №181.
Зі змісту службової записки С3-12-09-01 від 12.09.2023 головного спеціаліста - інспектора Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради Рудика О.В. видно, що в ході візуального огляду вул. Братів Бойчуків в м. Тернополі було виявлено самочинне будівництво, яке проводиться з відхиленням від затвердженої проектної документації. Згідно зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ТП051220901886 від 06.09.2022 вказана кількість надземних поверхів - 2, а по факту збудовано 3 поверхи, замовник будівництва ОСОБА_1 .
Окрім цього ОСОБА_1 написано заяву від 02.08.2023, в якій він зобов`язується привести у відповідність дозвільним документам об`єкт «Реконструкція майстерні по ремонту взуття по вул. Братів Бойчуків.» шляхом демонтажу до 22.08.2023.
Також у зв`язку з наведеним від ОСОБА_1 14.09.2023 поступила заява про те, що технічний нагляд ним щодо вказаного об`єкту будівництва не здійснюється.
Аналогічного змісту заява подана і головним архітектором проекту ОСОБА_2 від 14.08.2023 про нездійснення авторського нагляду у розробленому ним проекті «Реконструкція майстерні по ремонту взуття по вул. Братів Бойчуків» через виявлені відхилення візуальним оглядом.
Згідно акту №136/27 від 15.09.2023 роботи комісії створеної розпорядженням міського голови №77 від 24.03.2022 «Про створення комісії з метою запобігання та виявлення незаконної забудови на території Тернопільської міської територіальної громади» стосовно звернення Технічного нагляду ОСОБА_3 від 14.09.2023, Головного архітектора проекту ОСОБА_2 від 14.09.2023 щодо вжиття заходів на об`єкті «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків» у зв`язку із виявленням відхилень від проектної документації вирішено видати замовнику ОСОБА_1 припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил у 3-денний термін для добровільного виконання.
15.09.2023 Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення за №1079 «Про усунення порушень у сфері містобудування за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків», яким визначено постійно діючій робочій групі, яка створена рішенням виконавчого комітету від 07.04.2015 №276 «Про створення постійно діючої робочої групи» в 10-денний термін з дня прийняття даного рішення організувати та провести роботи з демонтажу споруди, яка не відповідає затвердженим проектним рішенням та поданій інформації у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 06.09.2022 №ТП051220901886 щодо об`єкту «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків» кадастровий номер 6110100000:05:007:0076, замовник ОСОБА_1 . Пунктом 2 спірного рішення вказано повідомити замовника ОСОБА_1 про можливість самостійного демонтажу споруди, вказаної в п.1 даного рішення в 3-денний термін.
20.09.2023 за №29 власнику споруди ОСОБА_1 було надіслано повідомлення, що у відповідності до рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15.09.2023 №1079 «Про усунення порушень у сфері містобудування за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків» споруда, яка розташована на земельній ділянці кадастровий номер №6110100000:05:007:0076 в місті Тернополі, підлягає демонтажу, тому просили до 25.09.2023 провести демонтаж зазначеного об`єкта власними силами. У випадку ігнорування попередження демонтаж буде проведений в примусовому порядку силами спеціалізованої організації.
Вважаючи рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15.09.2023 №1079 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків» протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Згідно із статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод інтересів позивача.
Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.
Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При чому обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.
Суд також звертає увагу, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що позивач дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких він просить і це право, свобода чи інтерес порушені у сфері публічно-правових відносин.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.
Тобто, що позивач має право звернутися за захистом свого порушеного права, порушення якого допущено особою, до якої заявлено позов. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Однак, гіпотетичний інтерес не охоплюється судовим захистом. Наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства чи певного акту впливають на їх правове становище. Через світоглядні переконання особа може виражати свої думки до такого факту як прийняття певного акту, однак, цього явно недостатньо щоб вимагати в судовому порядку його скасування.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №2-зп від 23.06.1997 в справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».
В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України №9-рп/2008 від 22.04.2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №9901/798/18, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому, їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
З огляду на вказане, акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права, адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів в конкретних життєвих ситуаціях, дія якого закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.
Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі – Закон № 280/97-ВР) виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Стаття 2 Закону № 280/97-ВР встановлює, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Статтею 10 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. (частина 1 статті 24 Закону № 280/97-ВР)
Відповідно до статті 25 Закону № 280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно із підпунктом 7 пункту «а» статті 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо: організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Відповідно до частини 1 статті 31 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема визначення у встановленому законодавством порядку відповідно до рішень ради території, вибір, вилучення (викуп) і надання землі для містобудівних потреб, визначених містобудівною документацією, координація на відповідній території діяльності суб`єктів містобудування щодо комплексної забудови населених пунктів, надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок, надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Статтею 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально- складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.
У силу вимог статті 12 Закон України «Про благоустрій населених пунктів» суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
У відповідності до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.
Частиною 1 та 3 статті 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.
Таким чином, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями міські ради та їх виконавчі органи здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, а відповідні дії з демонтажу елементів благоустрою є заходами з відновлення благоустрою населеного пункту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 (далі – Закон № 3038-VI) містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені статтею 41 Закону № 3038-VI, де зокрема вказано, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
З огляду на викладене вище, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради наділений контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста Тернополя, що не спростовано апелянтом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
За положеннями пункту 2 вказаного Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством.
Під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю перевірці підлягає, зокрема достовірність даних, наведених у повідомленнях про початок виконання підготовчих і будівельних робіт та деклараціях про готовність об`єкта до експлуатації, забезпечення замовником здійснення авторського та технічного нагляду, - коли такий нагляд є обов`язковим згідно із законодавством.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи у Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Тернопільської міської ради надійшли звернення головного архітектора проекту ОСОБА_2 та технічного нагляду ОСОБА_3 від 14.09.2023, що виявлено відхилення від проектної документації «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків» та на даний момент авторський нагляд, технічний нагляд на об`єкті будівництва за адресою вул. Братів Бойчуків м. Тернопіль не здійснюється.
Так, згідно акту №136/27 від 15.09.2023 роботи комісії створеної розпорядженням міського голови №77 від 24.03.2022 «Про створення комісії з метою запобігання та виявлення незаконної забудови на території Тернопільської міської територіальної громади» стосовно звернення Технічного нагляду ОСОБА_3 від 14.09.2023, Головного архітектора проекту ОСОБА_2 від 14.09.2023 щодо вжиття заходів на об`єкті «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль вул. Братів Бойчуків» у зв`язку із виявленням відхилень від проектної документації вирішено видати замовнику ОСОБА_1 припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, оскільки візуальним оглядом встановлено, що на вказаному об`єкті збудовано 3 надземних поверхи, а також будівництво ведеться не в межах земельної ділянки, а саме: площа забудови перевищує площу земельної ділянки. Земельна ділянка не відповідає правилам благоустрою Тернопільської міської територіальної громади.
Аналізуючи оскаржуване рішення судом встановлено, що таке прийняте щодо організації та проведення роботи з демонтажу споруди, яка не відповідає затвердженим проектним рішенням та поданій інформації у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 06.09.2022 №ТП051220901886 щодо об`єкту «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль вул. Братів Бойчуків» кадастровий номер 6110100000:05:007:0076, замовник ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, шо позивач усвідомлював неправомірність своїх дій, адже 02.08.2023 особисто написав заяву, адресовану міському голові ОСОБА_4 , що зобов`язується привести у відповідність до дозвільних документів об`єкт «Реконструкція майстерні по ремонту взуття за адресою м. Тернопіль вул. Братів Бойчуків» шляхом демонтажу, а роботи зобов`язувався виконати до 22.08.2023.
Доводи апелянта із посиланням на позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті рішення від 15.09.2023 №1079 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування за адресою м. Тернопіль, вул. Братів Бойчуків», виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та відповідних доказів і дій позивача, прийняв своє рішення у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, а тому рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, відповідні доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі №500/5993/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                С.П. Нос

                                                                                            Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 22.04.2024