П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 947/4831/24	

Перша інстанція: суддя Петренко В.С.,
оскаржувана ухвала суду 1-ї інстанці
прийнята  12.02.2024, у м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Осіпова Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)  про притягнення особи до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2024 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач), з вимогами про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії №ІКІ0000514801 від 17.01.2023року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 700 грн., винесену головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павловим Олександром Володимировичем та закрити провадження по адміністративній справі.
Також, у позові позивач окремо просив поновити йому строк на звернення до сулу з цією позовною заявою.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2024р. постановленою у відкритому судовому засіданні, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду було відмовлено та даний адміністративний позов повернуто заявнику на підставі ст.ст. 122, 123 КАС України.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, проаналізувавши приписи ст.ст. 122, 123 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 просить скасувати постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності серії №1 КІ 0000514801, яка прийнята 17.01.2023 року, при цьому наведені ним доводи в обґрунтування поважності пропущення процесуальних строків звернення до суду не є поважною причиною пропуску такого строку, заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку не підтверджено належними та допустимими доказами, та викладені обставини щодо пропуску строку не можуть бути прийняті судом як поважні.
Не погоджуючись із указаною ухвалою, позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, дану справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У своїх доводах скаржник зазначає, що 04.01.2024 року через застосунок ДІЯ він отримав відомості з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень щодо відкриття відносно нього виконавчого провадження №73713414 від 03.01.2024 у Малиновському ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та цього ж дня звернувся до начальника відділу виконавчої служби із заявою про ознайомлення з відповідним виконавчим провадженням. Фактично, з матеріалами виконавчого провадження зокрема і з спірною постановою про накладення на нього штрафу, як далі вказує апелянт, він ознайомився лише 12.02.2024р. Вважаючи свої права порушеними, 13.01.2024р. позивач звернувся за правничою допомогою та забезпеченням його адвокатом в Одеський місцевий центр з надання БВПД. Лише 01.02.2024р. Одеський місцевий центр з надання БВПД видав відповідне доручення за №80 адвокату Данилюку А.Б. на підставі наказу Центру від 30.01.2024 №79. Разом з цим у період з 17.01.2023р. по 04.01.2024р. як наголошується апелянтом, він не був обізнаний про спірну постанову, указана постанова ним не отримувалась, а відтак він був позбавлений можливості вчинити дії щодо захисту свого порушеного права. Відповідно до викладеного, позивач, звертаючись із цим позовом до суду та заявляючи відповідне клопотання про поновлення пропущеного строку для подання цього позову вважав, що ним такий строк пропущено з поважних причин. Однак, суд першої інстанції не врахував доводів позивача, внаслідок чого дійшов передчасного висновку що такі не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі приписів ст.ст. 311, 312 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду – скасуванню, виходячи з наступних підстав.
В силу вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Колегія суддів звертає також увагу, що КАС України містить норму статті 286, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, частиною 2 статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, процесуальним законом імперативно визначено 10-денний строк для оскарження до суду рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, який при цьому обчислюється з дня вручення такого рішення (постанови).
Водночас, у розумінні вимог ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст.123 КАС України.
Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Також, суд апеляційної інстанції враховує, що за приписами ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
У відповідності до змісту статті 121 КАС, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з позовом і розраховувати на одержання судового захисту.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як свідчать матеріали справи, дану позовну заяву позивачем до Київського районного суду м. Одеси подано 06.02.2024р., в той час як спірна постанова була прийнята 17.01.2023р., тобто з пропуском закріпленого у ч.2 ст. 286 КАС України строку.
Водночас, у позові крім іншого, позивачем було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, обґрунтоване зокрема тим, що спірної постанови він не отримував, та з її змістом фактично ознайомився лише 12.01.2024 під час ознайомлення з матеріалами відкритого відносно позивача виконавчого провадження. Після цього, позивач звернувся до Одеського міського центру з надання БВПД, яким 01.02.2024р. було видано відповідне Доручення адвокату позивача – ОСОБА_2 
12.02.2024р. судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу, в якій відмовлено у задоволенні заявленого клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та повернуто позов заявнику на підставі ст.ст.122, 123 КАС України.
Проаналізувавши матеріали справи та положення вищенаведених норм процесуального законодавства, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позову ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст. 123 КАС України вважаючи його передчасними, оскільки в даному конкретному випадку, судом першої інстанції було проігноровано приписи наведеної вище норми ст.123 КАС України, що виразилось у невиконанні прямого обов`язку, регламентованого процесуальним законодавством, а саме - не було залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху, після того як суд прийшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, наведених ним у позовній заяві.
На думку апеляційного суду, повернення позову без надання відповідного строку на усунення недоліків (подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або зазначення інших підстав для поновлення строку) позбавляє позивача права на доступ до правосуддя, та не відповідає приписам чинного законодавства.
Окрім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції достатньою мірою не дослідив спірні правовідносин, не встановив характер спірних правовідносин, та не звернув належної уваги характер спірних правовідносин, особливості провадження у справах за позовами з якими визначені ст. 286 КАС України, окремими приписами якої передбачено скорочений – 10денний строк для звернення до суду з вимогами про скасування рішень суб`єктів владних повноважень, які стосуються притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема й рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі.
Апеляційний суд також враховує, що за приписами ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
З урахуванням усього наведеного вище у сукупності, викладений в оскаржуваній ухвалі від 12.02.2024р. висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову ОСОБА_3 є передчасним.
Відтак, доводи скаржника колегія суддів вважає частково обґрунтованими  та такими, що спростовують наразі передчасний висновок суду першої інстанції про наявність передбачених ч.2 ст.123 КАС України підстав для повернення позову.
Виходячи з наведеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з суттєвими процесуальними порушеннями, які вплинули на правильність такої ухвали, а тому вона не може вважатися законною та обґрунтованою, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.
До того ж, апеляційний суд звертає увагу на відсутність належного обґрунтування висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду з заявленими позовними вимогами та не доведення поважності причин пропуску такого строку.
Судова колегія наголошує, що такий висновок суду має ґрунтуватися на чітко визначеній судом даті початку обрахування такого строку, а також мотивів, з яких судом відхиляються певні обґрунтування позивача поважності причин пропуску встановленого строку з урахуванням цієї встановленої судом дати початку обрахунку такого строку.
Так, у даному спірному випадку, вказуючи на те, що доводи позивача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, адже відповідне клопотання не підтверджено належними та допустимими доказами та викладені обставини щодо пропуску строку не можуть бути прийняті судом як поважні, суд першої інстанції не врахував наведених вище вимог ч.2 ст.286 КАС України у сукупності також з вимогами ст.289 та ч.3 ст.291 КУпАП, відповідно до яких 10-денний строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження постанов про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, обчислюється з дня вручення такої постанови особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Тобто, строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження постанов про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі обчислюється не з дня винесення (проголошення) таких постанов, а з дня їх вручення особі, відносно якої вони винесені, або отримання поштового повідомлення про вручення, або відомостей про відмову в їх отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.
Досліджені апеляційним судом матеріали справи не містять відповідних відомостей, які б давали суду підстави встановити дату, з якої спірна постанова може вважатися врученою позивачу, та з оскаржуваної ухвали не вбачається, що судом першої інстанції були встановлені відповідні обставини справи. 
В оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції взагалі нічого не зазначено з приводу дати початку перебігу строку для звернення до суду з цим позовом, не вказано дату вручення позивачу (отримання ним) спірної постанови, та відсутній висновок суду першої інстанції з урахуванням таких відомостей щодо спірного питання - можливості визнання поважними причини пропуску позивачем строку для звернення до суду з цим позовом та його поновлення відповідно до наведених позивачем у позові обґрунтувань стосовно цього.
Вказане вище свідчить, що суд першої інстанції достатньою мірою не обґрунтував свою позицію, викладену в ухвалі від 12.02.2024р.
Колегія суддів відзначає, що відповідно до вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи викладене у сукупності, апеляційний суд приходить висновку, що судом першої інстанції не з`ясовано достатньою мірною спірних обставин справи, та повертаючи позовну заяву позивача на підставі ст. 123 КАС України у зв`язку із пропуском встановленого ст. 122 КАС України позивачем строку для звернення до суду з цим позовом, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення передчасної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відтак, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали суду першої інстанції від 12.02.2024р. та направлення цієї справи для продовження розгляду до Київського районного суду м. Одеси.
Керуючись ст.ст. 241-243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2024 року - скасувати, а справу №947/4831/24 - направити до Київського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	Ю.В. Осіпов    О.О. Димерлій