ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року	Львів	Справа № 140/17594/23 пров. № А/857/24595/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Волинської митниці, 
на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року (суддя – Димарчук Т.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/17594/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Ніколас” до Волинської митниці, 
про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, 

                                                            встановив:  

У червні 2023 року позивач ТОВ “Ніколас” звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Волинської митниці, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000412/2 від 20.06.2023 року; 2) визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/002336; 3) вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000412/2 від 20 червня 2023 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/002336 від 20 червня 2023 року. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань  відповідача судовий збір у розмірі 5609,73 гривень. 
21.11.2023 представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з Волинської митниці на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень. 
23.11.2023 на адресу суду першої інстанції надійшли заперечення Волинської митниці щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у яких представник відповідача зазначає, що вказані позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн є неспівмірними із даною справою, а їх сума необґрунтованою. Просив у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового судового рішення відмовити. 
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.12.2023 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Ніколас" витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. У задоволенні решти вимог відмовлено. 
З додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому додаткове рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт, керуючись ч.1, 4 ст.252 КАС України, а також з врахуванням положень ч.3 ст.143 КАС України, повідомляє про відсутність правових підстав щодо задоволення заяви позивача про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Зокрема зазначає скаржник, що заява про ухвалення додаткового рішення створена в підсистемі «Електронний суд» 21.11.2023 року, рішення Волинського окружного адміністративного суду винесено 17.11.2023 року, при цьому, безпосередньо в позові від 28.06.2023 лише в примітці 3 було заявлено, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає суму судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 14000 грн. Разом з тим, до матеріалів позовної заяви від 28.06.2023 року долучено лише квитанцію про сплату судового збору, проте інших заяв, які б стосувались понесених (орієнтовних) витрат на правничу допомогу позивачем, заявлено не було, як і не було заяв про те, що докази на їх понесення з поважним причин не можуть бути подані до закінчення судових дебатів. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене додаткове рішення суду від 01.12.2023 скасувати та прийняти постанову, якою у позові відмовити повністю. 
Позивач, заперечуючи доводи апеляційної скарги відповідача, подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу безпідставною, необґрунтованою. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з урахуванням наступного. 
Згідно з ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. 
Отже, однією з підстав для ухвалення додаткового судового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати. 
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи завершено ухваленням 17.11.2023 року у справі Волинським окружним адміністративним судом рішення, яким позов задоволено повністю, результат якого наведено в описовій частині цієї постанови. 
Проте, судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта. 
У розглядуваній справі судом встановлено, що подаючи до суду позовну заяву, в примітці 6 зазначено, що докази на стягнення витрат на правову допомогу будуть надані протягом 5 днів з дня винесення рішення відповідно до положень ст.139 КАС України. 
21.11.2023 представником позивача після ухвалення судом 17.11.2023 рішення у цій справі направлено суду першої інстанції заяву про прийняття додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи, в розмірі 5000,00 гривень. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги; акт приймання-передачі; детальний опис робіт. 
Наведеним підтверджується правильність висновку суду першої інстанції, що заява представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідними доказами подана до суду в межах визначеного законом п`ятиденного строку, передбаченого ч.7 ст.139 КАС України, після ухвалення рішення суду, з урахуванням того, що у справі сторона зробила про це відповідну заяву, звертаючись до суду з позовною заявою. 
Необґрунтованим є покликання скаржника про те, що відповідну заяву сторона позивача повинна була подати до закінчення судових дебатів, оскільки судом розгляд даної справи проведено згідно ухвали від 03.07.2023 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до статті 262 КАС України, без проведення судових дебатів. 
Щодо визначеного судом першої інстанції розміру понесених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом вказаної справи, то як вбачається із доданих письмових доказів: договору про надання правничої допомоги від 23.06.2023 №06/26/23; акта приймання-передачі виконаних робіт від 21.11.2023 №1 до договору про надання правничої допомоги від 23.06.2023 №06/26/23 на суму 5000,00 грн; детального опису робіт, виконаного адвокатом від 21.11.2023; ордера - адвокатом Племениченком Г.В. надано ТОВ “Ніколас" послуги з надання правничої допомоги на суму 5000,00 грн. Вказані послуги включають: отримання документів та ознайомлення з ними - 500,00 грн; пошук та аналіз судової практики Верховного Суду з аналогічних справ та формування правової позиції у справі – 500,00 грн; написання позовної заяви – 1000,00 грн; формування пакету документів, додатків до позовної заяви та направлення копій документів  стороні по справі – 500,00 грн; подання позовної заяви через підсистему “Електронний суд – 500,00 грн; написання та подача заяви про повернення судового збору – 500,00 грн; ознайомлення з відзивом Волинської митниці – 500,00 грн; написання та подача відповіді на відзив через підсистему “Електронний суд – 1000,00 грн.. 
Суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення з урахуванням заперечень відповідача щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та наданих позивачем доказів, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, керуючись принципом співмірності витрат на правничу допомогу та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за період розгляду справи у співмірності до наданих послуг становить 3000,00 грн.. При цьому судом враховано, що адвокатом необґрунтовано кількість часу, який був потрачений на надання вказаних в описі робіт та послуг. Також враховано, що такі послуги як: отримання документів та ознайомлення з ними; формування пакету документів, додатків до позовної заяви та направлення копій документів  стороні по справі; подання позовної заяви через підсистему “Електронний суд” включаються до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен нести позивач. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зазначаючи, що вказаний розмір витрат позивача на правничу допомогу, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану учасників справи, є співмірним зі складністю справи та обсягом виконання відповідних робіт, що не спростовано відповідачем, а тому вказаний розмір має бути стягнутий з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань. 
В апеляційній скарзі відповідач не обґрунтував належним чином заперечення щодо визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Колегія суддів вважає, що матеріалами справи в безспірному порядку підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат по оплаті професійної правничої допомоги при вирішенні Волинським окружним адміністративним судом справи №140/17594/23. 
З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без змін додаткового рішення суду у справі, яке ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року в адміністративній справі №140/17594/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Ніколас” до Волинської митниці про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль