ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 672/1041/23
Провадження № 22-ц/4820/1011/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
П`єнти І.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
учасники справи: представник апелянта адвокат Савліва Л.О.,
 
представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Бейлик М.Б.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року (суддя Пономаренко Л.Е.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа – приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу у Хмельницькій області Макаренко Тетяна Геннадіївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
в с т а н о в и в :
У вересні 2023 року  ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа – приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу у Хмельницькій області Макаренко Т.Г. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина. Позивачу стало відомо, що мати за життя склала заповіт, згідно якого заповіла своє майно відповідачам у справі, які після смерті матері оформили спадщину. Оскільки в силу вимог ст.1241 ЦК України позивач має право на обов`язкову частку у складі спадщини, 23 серпня 2023 року він звернувся до приватного нотаріуса, в якого була відкрита спадкова справа після смерті матері, із заявою про прийняття спадщини та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте отримав відмову з підстав пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначив, що у встановлений законом строк він не міг звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки сам є особою з інвалідністю, здійснює постійний догляд за хворою дружиною, котра не може самостійно пересуватися, він не мав можливості залишити її саму, оскільки вони проживають лише удвох. Вважає, що вказані обставини є поважними, тому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 у шість місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили. Крім того, вказував, що з 29.02.2022 діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану, а тому вважав, що строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері, становить – до 28.08.2023. До нотаріуса позивач звернувся 23.08.2023, тому вважає, що фактично строк для прийняття спадщини ним не пропущено. Звертає увагу суду, що без встановлення додаткового строку для прийняття спадщини він не може захистити своє право на обов`язкову частку у складі спадщини.
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у шість місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили.
Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог ОСОБА_2 , а пропуск строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. 
Додатковим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000 грн. витрат на правничу допомогу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що причиною пропуску строку на прийняття спадщини є те, що в апелянта була хвора дружина, яка потребувала постійного стороннього догляду і він не мав можливості залишити її саму. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, апелянт зазначив, що законодавством не встановлено конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, а поважність незвернення апелянта до нотаріуса одразу після смерті матері, протягом 6 місяців після її смерті та майже 10 місяців після її смерті об`єктивно та безперечно підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами та додатковими документами доданими до апеляційної скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 . Позивачем пропущено строк для прийняття спадщини без поважних причин. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відповідачка вважає безпідставною, а тому її слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Савліва Л.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Бейлик М.Б. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити. 
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 - мати ОСОБА_2 що підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про смерть.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина.
За життя, 08 грудня 2018, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: земельну частку (пай) в розмірі 2,6281 га, посвідчену державним актом серії ЯЕ №021978 заповіла ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних долях; земельну частку (пай) в розмірі 2,41 га, посвідчену державним актом серії ЯГ №137115, заповіла ОСОБА_1 ; жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_3 .
Із копій матеріалів зі спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (прізвище до реєстрації шлюбу – ОСОБА_9 ), ОСОБА_3 як спадкоємці за заповітом прийняли спадщину. 21 серпня 2023 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки у праві власності на земельну ділянку площею 2,6281 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 21 серпня 2023 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,4144 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 21 серпня 2023 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували право власності на успадковане майно.
Позивач ОСОБА_2 є особою з ІІІ групою інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, та відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_6 .
ОСОБА_2 не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , не був зареєстрований та не проживав зі спадкодавицею на день її смерті.
В матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_2 від 23.08.2023 року до нотаріуса, в якій просив надати інформацію про коло спадкоємців після смерті матері та видати свідоцтво про спадщину.
Згідно повідомлення приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу у Хмельницькій області Макаренко Т.Г. №149/01-16 від 23.08.2023, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов?язкову частку, оскільки він не вчинив дій, які б свідчили про прийняття спадщини.
Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Якщо ж у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Крім того, суд має враховувати тривалість неподання заяви про прийняття спадщини і після закінчення шестимісячного строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України, дотримання заявником такої засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про надання йому інформації про коло спадкоємців після смерті матері та видати свідоцтво про спадщину.
Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 до нотаріуса фактично не звертався, тобто пропустив встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для подання такої заяви.
Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо у спадкоємця були об`єктивні перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач розраховував на десятимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також посилався на неможливість звернення із такою заявою до закінчення строку через хворобу дружини та необхідність постійного догляду за нею. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем докази не свідчать про поважність причин пропуску строку, оскільки надані медичні документи не стосуються періоду шестимісячного строку для прийняття спадщини та лише підтверджують наявність діагнозів дружини позивача. Інших доказів на підтвердження об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини матеріали справи не містять. 
Щодо твердження апелянта про звернення ним до нотаріуса із заявою про прийняття спадщин до спливу строку на прийняття спадщини у 10 місяців (враховуючи особливості спадкування в Україні під час воєнного стану, що регулюються постановою КМУ «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 №164, та наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» від 11.03.2022 №1118/5), то:
За змістом пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», у редакції, чинній до 23 травня 2023 року, було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.
Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:
- правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України;
- строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України);
- законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини;
- пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній до 23 травня 2023 року) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.
Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21(провадження № 61-8014св22) та від 30 жовтня 2023 року у справі № 196/143/21 (провадження № 61-10646 св 23).
З аналізу викладеного вбачається, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1270 ЦК України, якою визначено присічний шестимісячний строк для прийняття спадщини, а посилання позивача ОСОБА_2 на постанову КМУ №164 від 28.02.2022 є безпідставними.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері без поважних причин, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 червня 2024 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                               І.В. П`єнта

       О.І. Ярмолюк