ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1253/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 червня 2024 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:                      
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.
за участю секретаря судового засідання                                                  Головченко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року (повний текст виготовлено 06 березня 2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Чернігівській області №Ф-5323-2501-У від 25.07.2023.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року позов задоволено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що нарахування недоїмки здійснено в автоматичному режимі на підставі поданої податкової звітності, відображено в картці платника, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) складена за наявності правових підстав.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що спірна вимога складена за відсутності законних підстав, оскільки жодної заборгованості зі сплати єдиного внеску за нею не рахується.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач 18.06.2010 зареєстрована, як фізична особа-підприємець та знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС у Чернігівській області.
25.07.2023 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5323-2501-У, відповідно до якої за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 826,28 грн (а.с.10).
Вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що відсутність заборгованості з єдиного соціального внеску підтверджується матеріалами справи, а тому спірна вимога є безпідставною та підлягає скасуванню.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з ч.2 ст.6 зазначеного Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Частиною 8 ст.9 наведеного Закону передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
В силу ч.12 ст.9 цього Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу). 
В силу ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до ч.1-4 ст.25 вказаного Закону рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У разі несплати або несвоєчасної сплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України», положення цієї статті застосовуються виключно щодо суми страхових внесків, що має сплачуватися платником єдиного внеску.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
З поданої відповідачем до матеріалів справи інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 вбачається, що станом на 01.01.2023 за позивачем обліковувалась переплата з ЄСВ в сумі 603,82 грн. При цьому, 20.02.2023 відповідачем здійснено коригування показників, в результаті чого у позивача утворилась заборгованість в сумі 826,28 грн, що і стало підставою для винесення спірної податкової вимоги (а.с.).
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що в силу п.9-19 р.VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (набрав чинності 17.03.2022) тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.
При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.
Отже, оскільки позивач належить до платників єдиного внеску, зазначених в п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», то з 01.03.2022 до неї застосовується пільга, за якою вона має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе і розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється.
З наявних в матеріалах справи карток ОК-5, ОК-7 за період 2021-2022 рік вбачається, що позивачем в повному обсязі нараховувався та сплачувався єдиний внесок до лютого 2022 року включно (а.с.18-21). 
Згідно з наявними в матеріалах справи витягами з Електронного кабінету платника податків ФОП ОСОБА_1 за період з 2019 по лютий 2023 рік у позивача відсутня будь-яка заборгованість перед бюджетом (а.с.12-17).
Відсутність заборгованості за 2022 рік також підтверджується наданою відповідачем інтегрованою карткою платника податків, відповідно до якої станом на 01.01.2023 за позивачем обліковувалась переплата з єдиного внеску в розмірі 603,82 грн (а.с.39-40).
Оскільки з березня 2022 по період завершення воєнного стану, який наразі триває, позивач має пільги з нарахування та сплати єдиного внеску, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника заборгованості за січень 2023 року в розмірі 826,28 грн є безпідставним, а сформована на цій підставі вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.
В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подана відповідачем апеляційна скарга за своїм змістом дублює відзив на позов, в тому числі щодо наведення обґрунтувань та обставин, які не стосуються даної справи. Зокрема, наведені відповідачем обґрунтування апеляційної скарги стосуються інших осіб, а саме ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 та зводяться до того, що припинення підприємницької діяльності вказаних фізичних осіб-підприємців не звільняє від нарахування і сплати ЄСВ до моменту, поки така особа перебуває на податковому обліку. В той же час, позивач у даній справі не припиняв свою діяльність як ФОП, не перебуває стані припинення та продовжує займатися підприємницькою діяльністю, що підтверджується даними з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11)
. Наведене свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги та безпідставність вимог ГУ ДПС у Чернігівській області.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Текст постанови виготовлено 17 червня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                    А.Ю.Кучма