УХВАЛА                                                          
 
29 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 752/12045/17 
провадження № 61-18363св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
 
розглянув заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід у справі 
за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Київської міської ради, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції 
(м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Мещанінова Анатолія Михайловича, на постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, 
в якому просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину 
за заповітом, зареєстроване у реєстрі 13 листопада 2015 року № 7-522, видане Першою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 
на підставі судового рішення, яке у подальшому скасовано; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру 
АДРЕСА_1 .
Суди розглядали справу неодноразово.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано недійсним свідоцтво 
про право на спадщину за заповітом, видане 13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою Гюнтер (Дамашек) Ю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В., від 02 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду 
міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 14 листопада 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження № 61-22599св19).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року в частині визнання недійсним свідоцтва 
про право на спадщину за заповітом, виданого 13 листопада 2015 року Першою київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_3 , скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову 
в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., 
Погрібного С. О., Яремка В. В., від 27 вересня 2023 року касаційну скаргу 
ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду 
від 08 лютого 2023 року скасовано, справу в частині вирішення вимоги 
про визнання права власності в порядку спадкування передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-2841св23).
Постановою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кругленка М. С., задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року 
в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності 
в порядку спадкування скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,45 кв. м, житловою площею 30,90 кв. м, у порядку спадкування 
за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2023 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_3 - адвокат Мещанінов А. М., просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року та направити справу на новий розгляд. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 25 грудня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Луспенику Д. Д., судді які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Коломієць Г. В.
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року, після усунення недоліків, визначених в ухвалі Верховного Суду від 04 січня 2024 року, відкрито касаційне провадження у цій справі. Витребувано цивільну справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу й надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2024 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження 
без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів 
від 14 травня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Гулько Б. І., Коломієць Г. В., Лідовець Р. А.
У ході розгляду Верховним Судом справи суддя Гулейков І. Ю. заявив 
про самовідвід у справі з тих підстав, що він брав участь у Верховному Суді 
у розгляді цієї справи (№ 752/12045/17).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Погрібного С. О., Олійник А. С., Яремка В. В., від 27 вересня 2023 року у цій справі 
(№ 752/12045/17) касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року скасовано, справу в частині вирішення вимоги про визнання права власності в порядку спадкування передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-2841св23).
У зазначеному судовому рішенні суддею висловлена певна правова позиція 
щодо спірних правовідносин, зокрема щодо вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру й щодо застосування норм матеріального й процесуального права.
Указана заява про самовідвід підлягає задоволенню.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України. Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України визначено, що суддя 
не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною першою статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених 
у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження 
у справі.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Із практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) слідує, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, 
що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Morel проти Франції» (Morel v. France); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Pescador Valero проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі 
«Luka проти Румунії» (Luka v. Romania), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву 
в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Wettstein проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі 
«Pabla Ky проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Micallef проти Мальти» (Micallef v. Malta).
 
У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ 
з посиланням на його усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним 
та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться 
до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49). Стосовно об`єктивного критерію Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, 
чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).
Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо 
для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви 
в неупередженості судді.
Ураховуючи викладене, з метою уникнення сумнівів у неупередженості 
чи об`єктивності судді, заяву судді Верховного Суду Гулейкова І. Ю. про самовідвід слід задовольнити та передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу. 
Таким чином, колегія суддів Верховного Суду зробила висновок про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Гулейкова І. Ю.
 
Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву судді Верховного Суду Гулейкова Ігоря Юрійовича про самовідвід задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_1 за його заявою від участі 
у розгляді справи № 752/12045/17 за позовом ОСОБА_2 
до ОСОБА_3 , Київської міської ради, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності в порядку спадкування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Мещанінова Анатолія Михайловича, на постанову Київського апеляційного суду 
від 21 листопада 2023 року (провадження № 61-18363св23).
Справу передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                              Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                       І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець