Справа № 137/474/23
Провадження № 22-ц/801/724/2024
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року	Справа № 137/474/23	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

До Літинського районного суду Вінницької області із вказаною позовною заявою звернувся представник позивача – адвокат Сільченко О.В.
Позов мотивований тим, що 16.05.2021 з вини ОСОБА_2 було пошкоджено автомобіль ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 . Вказаним автомобілем позивач володів, користувався на підставі довіреності від 20.11.2019 та маючи право передоручення надав його в користування останньому.
Висновком експерта було встановлено, що розмір матеріального збитку внаслідок пошкодження вказаного автомобіля складає 53 384,80 грн. У свою чергу відповідно до полісу страхування ліміт цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану майну складає 130 000,00 грн.
Сторона позивача вважає, що відповідачі мають відшкодувати шкоду з урахування вартості всіх робіт та вартості запасних частин, необхідних для відновлення транспортного засобу. 
Відтак, на переконання позивача, загальна вартість ремонту з урахуванням вартості робіт фарбування запасних частин складає 97 920, 25 грн. Проте відповідачем ПРАТ СК «ПЗУ Україна» позивачу відшкодовано лише 22 675, 12 грн. Така сума відшкодування не покривала завданих збитків.
Також представником позивача зазначалося те, що позивач є законним володільцем та користувачем вказаного автомобіля та його пошкодження та несправності до цього часу унеможливило його використання. Позивачу виповнилось 70 років, хворіє, часто приходиться відвідувати медичні заклади, аптеки. Позивачу важко ходити до магазинів для покупки продуктів харчування. Для забезпечення своєї життєдіяльності позивач використовував автомобіль, проте від дати коли сталась дорожньо-транспортна пригода та до цього часу позивач не має можливості використовувати автомобіль. До цього часу не має матеріальної можливості провести відновлювальний ремонт, відтак вважає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 йому завдано моральну шкоду, яка полягає в неможливості використовувати автомобіль, для забезпечення своєї життєдіяльності, викликає в нього емоційні та моральні страждання, переживання, життєві незручності, які викликають роздратування, тривалу невизначеність. Виходячи із зазначеного оцінює моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
Таким чином просив стягнути на користь позивача з ПРАТ СК «ПЗУ Україна» 5245,13 грн матеріальної шкоди; з ОСОБА_2 10 000,00 моральної шкоди, з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам судові витрати.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1  20 365,09 грн матеріальної шкоди, 3100,00 грн пропорційно задоволеним вимогам у якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, 2074, 35 грн пропорційно задоволеним вимогам у якості відшкодування витрат за проведення експертизи. 
В частині інших вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати  в частині стягнення коштів із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на переконання відповідача, висновок експерта № 4746/23-21 від 01.11.2023 не підтверджує розмір збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16.05.2021 року, не містить розрахунку ПДВ та має ряд недоліків і тому не мав бути прийнятим судом до уваги.
Також скаржник зазначає, що у висновку вартість 1 нормо-години робіт визначена у розмірі 320 грн, що, на думку відповідача, відповідає Київській області, але пошкоджений транспортний засіб зареєстрований та знаходиться у Вінницькій області, та в такому разі вартість 1 нормо-години робіт повина бути визначена у розмірі 220 грн.
Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, рішення суду в частині позовних вимог до  ОСОБА_2  апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає повністю.
Судом встановлено, що 03.10.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Суттю правопорушення являлось те, що 16.05.2021 близько 14 год 00 хв, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою «O-02-11-01» зі сполученням «Літин-Микулинці-Некрасово», в напрямку смт. Літин, в районі початку населеного пункту смт. Літин Вінницького району Вінницької області, не переконавшись в безпечності свого маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по належній йому смузі руху в зустрічному напрямку. Суд ухвалив визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України, звільнено останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік (а.с. 6-9 том 1).
28.11.2022 Вінницьким апеляційним судом (а.с. 10-14 том 1) вирок стосовно ОСОБА_2 змінено лише в частині призначення покарання, а саме збільшено іспитовий строк з 1 на 2 роки.
Довіреністю від 12.11.2019 ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатись та експлуатувати належний йому транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ» моделі «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 15). Довіреність була надана строком на три роки та була дійсна до 12.11.2022.
Довіреність від 20.01.2023 ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатись аналогічним чином вищевказаним автомобілем. Довіреність видана строком на 3 роки та дійсна до 20.01.2026 (а.с. 16).
Відповідно до висновку експерта за № 923/23-21 від 28.03.2023 (а.с. 19-23 том 1) розмір матеріального збитку, який причинений власнику автомобіля «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час ДТП станом на 14.02.2023, за вирахування непошкоджених залишків автомобіля складав величину 53 384,80 грн.
07.12.2022 ОСОБА_4 звернувся із заявою про ПРАТ СК «ПЗУ Україна» про виплату йому 72 000,00 грн., як потерпілому в ДТП, який зазнав стійкої втрати працездатності (а.с. 89 том 1).
Відповідно до страхового акту, та розпорядження (а.с. 90-91 том 1) прийнято здійснити виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування у розмірі 72 000,00 грн.
Платіжним дорученням від 17.02.2023 (а.с. 93 том 1) зазначається про те, що ОСОБА_3 здійснили перерахування страхового відшкодування у вищезазначеному обсязі.
Згідно звіту за № 5518 від 29.01.2023 (а.с. 97-99 том 1) вартість збитку завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , з врахуванням допусків в межах яких відбулась оцінка складає 27 825,10 грн
Страховим актом за № 5518/1 та розпорядженням (а.с. 109, 109 зв. том 1) прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 22 675,12 грн.
Платіжною інструкцією за № 00089236 від 01.02.2023 (а.с. 110 том 1) зазначається про те, що ОСОБА_1 сплачено страхове відшкодування в розмірі 22 675,12 грн.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 151 том 1) ОСОБА_6 09.12.2020 застрахував транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 . Строк дії договору з 26.05.2020 по 25.05.2021. Сума страхового відшкодування (на одного потерпілого) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000,00 грн, за шкоду заподіяну майну – 130 000,00 грн.
Відповідно до висновку експерта за № 4746/23-21 від 01.11.2023 (а.с. 164-179 том 1) розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , під час ДТП, яка мала місце 16.05.2021 за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 станом на 16.05.2021 складав 45 590,19 грн. 
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав, що розмір завданої шкоди станом на 16.05.2021 складав 45590,19 грн, який визначений висновком експерта за № 4746/23-21 від 01.11.2023.
Щодо звіту № 5518 від 29.01.2023 року суд зазначив, що дане дослідження було проведено спеціалістом, а не експертом, автомобіль безпосередньо експертом не оглядався, останнього не попереджено при кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за відмову в дачі висновку та за дачу завідомо неправдивого висновку, відтак вказаний звіт оцінюється критично.
Оскільки ПрАТ СК «ПЗУ Україна» вже частково сплатила  ОСОБА_1  страхове відшкодування в розмірі 22 675,12 грн, відтак суд дійшов висновку, що з ПрАТ СК «ПЗУ Україна” необхідно стягнути решту невідшкодованої шкоди в межах страхового відшкодування, що становить 20 365,09 грн (45 590,19 грн – 22 675,12 грн - 2 549,98 грн (франшиза) = 20 365,09 грн. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.
Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Згідно із статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір.
Частиною третьою статті 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Позивач, як потерпілий у ДТП, має право на звернення до спеціаліста (експерта) з метою виготовлення відповідного висновку.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження № 4746/23-21 від 01.11.2023 є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом.
Відповідно до висновку експерту № 4746/23-21 від 01.11.2023 експерт встановив, що розмір завданої позивачу шкоди станом на 16.05.2021 складав 45 590,19 грн.
У випадку незгоди з визначеною сумою матеріальних збитків, відповідач не був позбавлений можливості подати до суду клопотання про проведення у справі повторної експертизи за наявності для того підстав.
До того ж, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач оспорює лише допустимість висновку експерта № 4746/23-21 від 01.11.2023, при цьому, суму відшкодування, визначену цим висновком, відповідач ніяким чином не спростував. 
Твердження скаржника про те, що вартість 1 нормо-години робіт визначена у розмірі 320 грн, що, на думку відповідача, відповідає Київській області, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вартість 1 нормо-години робіт визначена відповідно до довідника «Бюлетень автотовароведа № 118» (а.с. 179), який долучений до вищевказаного висновку, з якого вбачається, що вартість 1 нормо-години робіт визначалась у межах Вінницької області.
Доводи скаржника про те, що визначена суб`єктом оціночної діяльності вартість матеріального збитку здійснена без урахування ПДВ не заслуговують на увагу, оскільки позивач не просить відшкодувати йому витрати на оплату ремонтних робіт, а заявляє про відшкодування оціненого матеріального збитку.
Відповідно до п. 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Враховуючи зазначене, оскільки під час складання звіту № 5518 від 29.01.2023 не було проведено огляд транспортного засобу, апеляційній суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, яким саме висновок експерта № 4746/23-21 від 01.11.2023 взято як доказ, який підтверджує розмір завдної шкоди.
Відповідно до частин першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Враховуючи взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром матеріального збитку, що підлягає доплаті позивачу, який складає 20 365,09 грн (45 590,19 грн. – 22 675,12 грн - 2 549,98 грн.).
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги по суті спору висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, у зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381,382,384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" залишити без задоволення.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                        В.П. Рибчинський

Судді:                                                                                Л.О. Голота

               В.В. Оніщук