ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2024 р. м.Київ          Справа№ 925/1071/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тарасенко К.В. 

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 25.04.2024:
від позивача: Поповський А.С. (в залі суду)
від відповідача: Буряк О.Г. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги    Уманської міської ради
на рішення          Господарського суду Черкаської області             
від                                          13.11.2023 (повний текст складено 17.11.2023)
у справі                 № 925/1071/23 (суддя             О.В. Чевгуз)
за позовом             Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСЬ»
до                                                  Уманської міської ради
про                                      визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

                                                  ВСТАНОВИВ: 
  
Короткий зміст позовних вимог   
Товариство з обмеженою відповідальністю "РОСЬ" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Уманської міської ради та просить суд визнати додаткову угоду про поновлення договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 13 грудня 2001 року (зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 336) укладеною у запропонованій  редакції.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди своєчасно та у встановлений спосіб звернувся до відповідача з листом-повідомленням про поновлення (продовження) договору оренди землі, якою  користується з 2001 року, з проектом додаткової угоди про поновлення договору, а відповідач у встановлений строк не надав своїх заперечень, не прийняв рішення щодо відмови у поновленні договору оренди землі, не уклав додаткову угоду про поновлення договору, відповідно - відмовляється від поновлення договору та укладення додаткової угоди про його поновлення, чим порушив право ТОВ "Рось" щодо оренди земельної ділянки. Крім того, позивач продовжує добросовісно користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату.

Короткий зміст заперечень проти позову  
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність  обумовлених ст. 33 Закону України «Про оренду землі» підстав (зокрема, мовчазної згоди) для укладення додаткової угоди до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 13 грудня 2001 року (зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 336), оскільки не відноситься до спірних правовідносин та не може бути застосована.
Крім того, оскільки остання зміна договору датується 10.06.2021, то правила статті 126-1 Земельного кодексу України поширюються на вказані правовідносини. Також, позивач скористався переважним правом орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, у зв?язку з чим його позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСЬ" до Уманської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі задоволено повністю, а саме:
- визнано додаткову угоду про поновлення договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 13 грудня 2001 року (зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за №336) укладеною у редакції, викладеній в резолютивній частині рішення, а саме: 

"ДОДАТКОВА УГОДА
про поновлення Договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 13 грудня 2001 року (зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за №336)
07 жовтня 2022 року                                                                м. Умань
Уманська міська рада (ідентифікаційний код юридичної особи 26535796), місцезнаходження якої: площа Соборності, 1, м. Умань, Черкаської області, в особі міського голови Плетньової Ірини Григорівни, яка діє на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в України", іменованому в подальшому "Орендодавець", з однієї сторони, та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РОСЬ" (ідентифікаційний код юридичної особи 22806324), дата державної реєстрації 26.10.1995 року, номер запису в ЄДР 1 025 120 0000 000234, що знаходиться за адресою: 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Горького, 11/34, від імені якого діє керівник Шеремета Світлана Дмитрівна, іменований в подальшому "Орендар", з іншої сторони, згідно зі ст. 33 Закону України "Про оренду землі", уклали цю додаткову угоду до Договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 13 грудня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за №336 (надалі по тексту - Договір) про наступне:
1.          Поновити термін дії Договору на десять років, а саме з 29 листопада 2022 року по 28 листопада 2032 року включно.
2.          Всі інші умови Договору залишити без змін.
Ця Додаткова угода є складовою частиною Договору.
Дану Додаткову угоду укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один із яких знаходиться у орендодавця, другий - в Орендаря.

Орендодавець          
Уманська міська рада          
код ЄДРПОУ 26535796
Місцезнаходження юридичної особи: 20300, Черкаська обл., м. Умань, площа Соборності, 1.          
Підпис
І.Г. Плетньова 
МП (за наявності печатки)          

Орендар
Товариство з обмеженою відповідальністю "Рось"
код ЄДРПОУ 22806324
Місцезнаходження юридичної особи:
20300, Черкаська обл., м. Умань, вул. Горького, 11/34
Підпис          
С.Д. Шеремета
МП (за наявності печатки)".
- стягнуто з Уманської міської ради (ідентифікаційний код 26535796, адреса місцезнаходження: 20301, м. Умань, пл. Соборності, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСЬ" (ідентифікаційний код 22806324, адреса місцезнаходження: 20301, м. Умань, вул. Горького, 11/34) 2684,00 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- позивач правомірно звернувся до суду із позовом про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі в судовому порядку, така вимога не суперечить способам захисту, визначеним ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України; висновку про необхідність відновлення порушеного права позивача, установивши продовження користування позивачем земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди землі.
- поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений ст. 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Уманська міська рада (07.12.2023 згідно штемпеля поштової установи на конверті, в якому           направлено апеляційну скаргу) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме абзац 4 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», зокрема скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно незастосування норм Закону України «Про оренду землі» в редакціях закону, чинних станом на 22.03.2016 та 10.06.2021 та застосування норм Закону України «Про оренду землі» в редакції закону від 05.09.2012, чинній станом на 28.11.2012 день укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди); 
- оскільки остання зміна договору датується 10.06.2021, то правила статті 126-1 Земельного кодексу України поширюються на дані правовідносини; 
- відповідно до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди, додаткового договору та додаткових угод, автоматична пролонгація права оренди земельної ділянки площею 0,5919 га по вул. Небесної Сотні 40Б.ю - не передбачена;  
- скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що факт порушення орендодавцем місячного терміну (згідно з ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі») для направлення орендареві листа - повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист - повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави для застосування до спірних правовідносин положення ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», і відповідно не може, за доводами скаржника, кваліфікуватись як «мовчазна згода» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, адже 
- суд першої інстанції неповно з?ясував обставини, що мають значення для справи, а саме обставини щодо надання відповідачем позивачу відмови у поновленні договору оренди землі в місячний строк з моменту його звернення та обставини звернення відповідача до позивача з проханням повернути земельну ділянку; 
- відповідач у місячний строк , а  саме 30.01.2023 листом № 01/01-21/149 повідомив позивача про те, що право користування землею на умовах оренди закінчилось, і просив у 30-денний строк повернути земельну ділянку з кадастровим номером  7110800000:05:004:0796 по вул. Небесної Сотні 40б, м.Умань, та підписати акт приймання - передачі земельної ділянки в натурі, тобто відповідач розглянув заяву позивача та надав обгрунтовану відмову у поновленні договору оренди землі; 
- суд першої інстанції всупереч ст. 161 Господарського процесуального кодексу України взяв до уваги пояснення на заперечення, доповнення до письмових пояснень на заперечення та документи, які надійшли до суду першої інстанції 13.11.2023, подані позивачем (стосовно того, що спеціаліст Уманської міської ради адміністратор Березюк Наталія 07.10.2022 в Центрі адміністративних послуг Уманської міської ради  прийняла директора ТОВ «Рось» для оформлення та подання документів і заяви про поновлення договору оренди землі, спеціаліст надала відповідні бланки та опису вхідного пакету документів, і відповідно прийняла заповнений пакет документів за № 3265); 
- суд першої інстанції не врахував, що Законом України «Про адміністративні послуги» не наділено адміністраторів повноваженнями щодо реєстрації такого речового права як право оренди земельної ділянки; рішення про реєстрацію такого права приймає лише державний реєстратор, адміністратор лише перевіряє пакет документів та передає його реєстратору для прийняття відповідного рішення, а тому, висновок суду першої інстанції щодо відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо наявності правових підстав реєстрації права оренди земельної ділянки за позивачем - не відповідає дійсності та матеріалам справи.
Також, 12.04.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача засобами поштового зв?язку надійшли додаткові письмові пояснення по суті спору, в яких відповідач наголошував на необхідності врахування обставин того, що позивач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
14.02.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який в подальшому надіслано засобами поштового зв?язку, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач  просить апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення  суду першої інстанції  - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 Доводи позивача  у відзиві зводяться до того,  що: 
- у справі №925/231/23 (за позовом ТОВ «РОСЬ» до Уманської міської ради про визнання поновленим Договору оренди землі), де суди першої та апеляційної інстанції встановили обставини що ТОВ «РОСЬ» належним чином скористалося своїм правом на поновлення договору оренди землі та вчинило всі необхідні дії для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі»;  поновлення Договору оренди землі від 13.12.2001, укладеного між ТОВ «РОСЬ» та Уманської міської ради  має здійснюватися за правилами встановленими ст.33 Закону України  «Про оренду землі» в редакції від 05.09.2012, тобто у редакції, яка діяла на момент укладення цього Договору на новий строк; 
- обставини встановлені судами у справі №925/231/23 - є преюдиційними; 
- у даній справі суд першої інстанції також вірно встановив обставину, що ТОВ «РОСЬ» належним чином скористалося своїм правом на поновлення договору оренди землі та вчинило всі необхідні дії для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі»; поновлення Договору оренди землі від 13.12.2001, укладеного між ТОВ «РОСЬ» та Уманською міською радою, має здійснюватися за правилами встановленими ст.33 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 05.09.2012, тобто у редакції, яка діяла на момент укладення цього Договору на новий строк.  
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не заперечує, що, згідно   частини абзацу 4 Перехідних положень Закону України «Про оренду землі», на укладений між позивачем та відповідачем Договір оренди землі поширюються правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі», проте сама процедура поновлення» цього Договору оренди землі, як такого, що був укладений до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», має здійснюватися на умовах, визначених таким Договором, за правилами, чинними на момент його укладення. Для врегулювання питання поновлення Договору оренди землі укладеного між ТОВ «РОСЬ» та позивачем застосуванню підлягає ст.33 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на момент його укладення, а, до  цього,   ці ж обставини і такі ж висновки зробили   суди першої та апеляційної інстанції у справі №925/1071/23 за позовом ТОВ «РОСЬ» до Уманської міської ради про визнання поновленим цього ж Договору оренди землі.  
Додатково позивач звертав увагу, що 15 грудня 2022 року постійна комісія відповідача з питань комунальної власності, містобудування, архітектури, земельних відносин, підприємництва, реклами, туризму, повернення громаді незаконно відчужених об`єктів ухвалила рішення про відмову у поновленні договору оренди землі. Враховуючи зміст норм частини першої статті 123 Земельного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26, частини першої та другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення постійної комісії відповідача не є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення земельних правовідносин, зокрема поновлення чи відмову у поновленні договору оренди землі. Відповідач рішення про відмову у поновленні договору оренди на пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради прийняв 17.03.2023, тобто з порушенням встановленого законом строку.
Крім того, позивач наголошував, що направивши суду першої інстанції свої письмові пояснення від 25 жовтня 2023 року на заперечення відповідача від 09 жовтня 2023р.   та Заяву (доповнення до Письмових пояснень від 25 жовтня 2023р.) від 27 жовтня 2023р , позивач лише скористався своїм передбаченим ГПК України правом на подачу заяв та надання пояснень, тобто така поведінка позивача повністю відповідає вимогам законодавства,   а документи, про які скаржник згадує у Розділі III Апеляційної скарги, направлялися позивачем до суду та УМР разом із позовною заявою, а саме - додаток 21 (копія Листа-повідомлення (заяви) ТОВ «РОСЬ» від 07.10.2022р.) та 23 (копія Опису вхідного пакету документів), де саме (в додатку 23 до Позовної заяви) і знаходиться зазначена в рішенні суду першої інстанції інформація.
Також, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача засобами поштового зв?язку надійшли:
- 22.03.2024 додаткові пояснення по суті спору; 
- 16.04.2024, 18.04.2024 та 19.04.2024, 23.04.2024 додаткові пояснення по суті спору (ідентичні за змістом, адресовані окремо кожному судді - учаснику колегії), в яких додатково наголосив на обгрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення, вірність застосування ним норм законодавства та встановлених обставин справи; вказані пояснення надійшли в подальшому і через систему «Електронний суд».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023, апеляційну скаргу Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23, передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1071/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою           1      розділу      IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23.
19.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 925/1071/23.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 Апеляційну скаргу Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23 залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, скаржнику надано право усунути недоліки, подавши до Північного апеляційного господарського суду: 
- докази сплати судового збору в розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.. 00 коп. за оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23.
21.12.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Уманської міської ради надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено оригінал платіжної інструкції №847 від 05.12.2023, відповідно до якої  Виконавчим комітетом Уманської міської ради сплачено 4     026,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23.
В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. з 21.12.2023 по 23.12.2023 включно перебував у відрядженні, з 25.12.2023 по 29.12.2023 включно, з 01.01.2024 по 19.01.2024 включно, з 22.02.2024 по 26.01.2024 включно перебував у відпустці, суддя Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів, але не є суддею-доповідачем, з 16.01.2024 по 20.01.2024 включно перебувала у відрядженні, 22.01.2024 перебувала у відпустці і вирішення питання стосовно призначення апеляційної скарги здійснюється після виходу суддів з відпусток.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 відкрито апеляційне провадження у справі  № 925/1071/23 за апеляційною скаргою Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023, розгляд справи призначено на 21.03.2024, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань. 
У зв`язку з перебуванням з 14.03.2024 по 27.03.2024 включно у відпустці судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19.03.2024, справу № 925/1071/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік     С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 справу № 925/1071/23 за апеляційною скаргою Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023, прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю., розгляд апеляційної скарги Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23 вирішено здійснити в раніше призначеному в судовому засіданні. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 оголошено перерву у розгляді справи на 25.04.2024. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2024 клопотання Уманської міської ради про участь в судовому засіданні, яке призначено на 25.04.2024 об 10 год. 20 хв. по справі № 925/1071/23, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено. 
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 25.04.2024 з`явились  представники: скаржника - Уманської міської ради, який приймав участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, та  Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСЬ". 
Представник скаржника в судовому засіданні 25.04.2024  просив скасувати рішення першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Представник позивача в судовому засіданні 25.04.2024 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів від 27.06.1996 № 326 Товариству з обмеженою відповідальністю "Рось" надано в тимчасове користування строком на три роки земельну ділянку площею 0,5919 га по Радянська, 40б (після перейменування - Небесної Сотні), для влаштування автостоянки.
На виконання вказаного рішення, 20.08.1996 Уманською міською радою народних депутатів видано Державний акт на право постійного користування землею, у якому зазначено, що позивачу надається у постійне користування: 1) 0,4496 га і 2) 0,5814 га землі у межах згідно з планом землекористування з призначенням для 1) обслуговування населення і 2) для влаштування автостоянки терміном на три роки. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за ЧР № 23-103.
Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 15.07.1999 № 333 Товариству з обмеженою відповідальністю "Рось" надано в тимчасове користування земельну ділянку, площею 0,5914 га по Радянська, 40б (після перейменування - Небесної Сотні), надану товариству рішенням міськвиконкому від 27.06.1996 № 326, під стоянку строком на один рік. Землекористувачам, яким земельні ділянки наданні у тимчасове користування, протягом місяця заключити договори з міськвиконкомом на користування землею та приступити до використання земельних ділянок після відведення їх в натурі землевпорядною службою міста.
13.12.2001 між Уманською міською радою Черкаської області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рось" (орендар) укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого Уманська міська рада на підставі рішення виконкому від 11 жовтня 2001 року № 538 надає, а ТОВ "Рось" приймає у тимчасове користування земельну ділянку, що знаходиться в м. Умані, по вул. Радянській, 40б (після перейменування - Небесної Сотні), площею 5914 кв. м, в тому числі: ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ, інших угідь 5914 кв. м. згідно з планом землекористування.
Відповідно до п. 1.2 договору, земельна ділянка надається на умовах оренди строком на десять років під автостоянку.
Згідно з п. 2.1 договору, плата за землю вноситься землекористувачем щорічно у вигляді орендної плати у розмірі 3469,48 грн і місцевий бюджет щомісячно рівними частинами до 15 числа місяця наступного за звітним.
Договір набуває чинності з моменту його посвідчення у нотаріальній конторі (п. 4.1. договору).
Даний договір посвідчено завідуючим Уманською міською нотаріальною конторою - Копиловим В.І., зареєстровано в реєстрі за № 1-6936 та в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 336.
28.11.2012 між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 03.01.2002 № 336, згідно з пунктом 1 якого поновили термін дії договору оренди землі від 03.01.2002 № 336 (щодо поновлення договору оренди землі), відповідно до пункту 1 якого поновлено термін дії договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 03.01.2002 № 336) на 10 років. 
Пунктом 2 договору про внесення змін, розділ "Орендна плата" доповнено та викладено у новій редакції.
22.03.2016 та 10.06.2021 між Уманською міською радою Черкаської області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рось" (орендар) було укладено додаткові угоди до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди, укладеного 13.12.2001 (зареєстрованого в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 336), якими внесено зміни в розмір ставок орендної плати та за взаємною згодою сторін (на підставі рішень Уманської міської ради від 16.02.2016 № 1-6/7 та від 29.03.2021 № 75-11/8) викладено текст договору у іншій редакції.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що термін дії договору закінчується 28.11.2022 згідно додаткової угоди від 28.11.2012 до договору.
07.10.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення (продовження) договору оренди землі з описом вхідного пакета документів, зокрема із проектом договору оренди земельної ділянки.
15.12.2022 постійна комісія Уманської міської ради з питань комунальної власності, містобудування, архітектури, земельних відносин, підприємництва, реклами, туризму, повернення громаді незаконно відчужених об`єктів розглянула заяву ТОВ "Рось" про поновлення договору оренди земельної ділянки, про що складено протокол № 59. Так, рішенням комісії відмовлено у поновленні договору оренди землі, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 126-1 Земельного кодексу України "Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови" умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
03.01.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій не погодився з рішенням постійної комісії відповідача у протоколі № 59, вважав його незаконним, оскільки зміни до статті 126-1 Земельного кодексу України внесені та набрали чинності з липня 2020 року і застосовуватися не можуть, просив вирішити питання щодо переукладання договору відповідно до Закону, який діяв на час укладання договору оренди земельної ділянки між сторонами.
Листом від 30.01.2023 № 01/01-21/149 Уманська міська рада повідомила ТОВ "Рось" про те, що право користування землею на умовах оренди закінчилося, просила в 30 денний термін повернути земельну ділянку кадастровий номер 7110800000:05:004:0796 по Небесної Сотні 40б, підписати акт приймання-передачі земельної ділянки в натурі від 26.01.2023.
ТОВ "Рось" через місяць після закінчення строку договору оренди земельної ділянки отримало повідомлення від комісії з питань комунальної власності з повідомленням про те, що договір оренди продовжуватись не буде. Після чого, позивач вдруге звернувся до ради із заявою щодо поновлення договору оренди землі, додавши до заяви пакет документів з проектом договору, 31.01.2023 отримав листа за підписом голови Уманської міської ради з повідомленням, що договір закінчився, змінилось законодавство щодо укладення договорів оренди землі, а тому пропонує повернути земельну ділянку. 
Крім того, 03.03.2023 начальником управління містобудування, землевпорядкування, комунального майна та будівельного контролю виконавчого комітету Уманської міської ради у відповідь на службову записку начальника юридичного відділу виконавчого комітету Уманської міської ради від 27.02.2023 надано відповідь № 68/09-13, у якій проаналізовано обставини укладення договору оренди та підстави для його поновлення.
17.03.2023 Уманською міською радою прийнято рішення № 32-49/8 "Про припинення дії договору з ТОВ "Рось" та відмову у поновленні договору оренди землі за адресою м. Умань, вул. Небесної Сотні 40б", відповідно до якого вирішено припинено припинити дію договору у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено, а також відмовлено ТОВ "Рось" в поновленні договору. 
Вказані обставини також встановлені рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.05.2023 у справі № 925/321/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рось" до Уманської міської ради про визнання поновленим договору оренди землі, укладеного між Уманською міською радою Черкаської області та ТОВ "Рось", зареєстрованого в Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею № 336 від 13.12.2001. 
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.05.2023 у справі № 925/231/23 у задоволенні позову відмовлено, оскільки звертаючись з позовом позивач обрав неналежний спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права, характеру правопорушення та не може ефективно захистити порушене право позивача.
Рішення Господарського суду Черкаської області у справі № 925/231/23 постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023   залишено без змін.
          Суд зазначив, що належним й ефективним способом захисту порушеного права у спорі про поновлення договору оренди землі є позов про визнання укладеною додаткової угоди з викладенням у рішенні суду її змісту, а не вимога про скасування рішення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди, яка за своєю суттю є встановленням факту, що має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису закону про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди.
Також, зазначені обставини встановлені рішенням суду від 13.06.2023 в господарській справі № 925/485/23 з тими ж сторонами. Позивач звернувся з немайновою вимогою про скасування рішення 49 сесії Уманської міської ради від 17 березня 2023 року № 32-49-8 в частині про припинення дії договору оренди землі ТОВ "Рось" для розміщення автостоянки площею 0,5914 га кадастровий номер 7110800000:05:004:0796 за адресою вул. Небесної Сотні, 40-б, м. Умань, укладений 13 грудня 2001 року та відмову ТОВ "Рось" в поновленні договору оренди землі для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для розміщення автостоянки) площею 0,5914 га, кадастровий номер 7110800000:05:004:0796 за адресою вул. Небесної Сотні, 40-б, м. Умань.
Вимогу позивача про скасування рішення Уманської міської ради суд визнав необґрунтованою, спосіб захисту, обраний позивачем, неналежним та неефективним та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми  статті 129 Конституції України  визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 23.05.2023 у справі № 925/321/23,  від 13.06.2023 у справі № 925/485/23, які набрали законної сили у встановленому порядку, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть їм суперечити. Крім того, встановлені обставини сторонами визнаються.

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" . 
Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що укладений між позивачем та Уманською міською радою договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм параграфу 3 глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України.
За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі".
Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.
Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка.
Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, перевірено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 13.12.2001 сторони уклали договір оренди землі, який набрав чинності з дня його державної реєстрації 03.01.2002.
Станом на 03.01.2002 правовідносини сторін в частині підстав та порядку поновлення договору оренди регулював Закон України "Про оренду землі" в редакції закону від 20.12.2001.
Відповідно до статті 27 "Поновлення договору оренди землі" Закону України "Про оренду землі" (редакції закону від 20.12.2001), після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі продовження договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.
Статті 27 "Поновлення договору оренди землі" Закону України "Про оренду землі" (редакції закону від 20.12.2001) підлягала застосуванню до відносин сторін до 28.11.2012 .
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, ні стаття 27 Закону України "Про оренду землі" (в редакції закону від 20.12.2001), ні умови укладеного сторонами договору оренди не встановлювали порядку поновлення договору оренди землі (укладення договору оренди на новий строк).
28.11.2012 сторони уклали договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, яким поновили дію договору на 10 років. В такий спосіб сторони уклали договір оренди на новий строк.
Укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) є підставою виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків на строк, встановлений договором. 
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції,  з 28.11.2012 правовідносини сторін в частині підстав та порядку поновлення договору оренди регулював Закон України "Про оренду землі" в редакції закону від 05.09.2012. 
Відповідно до статті 33 "Поновлення договору оренди землі" Закону України "Про оренду землі" (в редакції закону від 05.09.2012), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.
Матеріалами справи підтверджується, що додатковими угодами від 22.03.2016 та від 10.06.2021 до договору оренди землі сторони виклали розділи 2, 3 та 4 договору у нових редакціях. Строк дії договору сторони не змінювали. Сторони встановили, що орендар зобов`язаний після закінчення строку договору поновити його або повернути земельну ділянку орендодавцю в належному стані за актом приймання-передачі земельної ділянки (п.п. 18 п. 3.2 додаткової угоди від 23.03.2016; п.п. 16 п. 3.2 додаткової угоди від 10.06.2021).
Як вірно зазначив суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції,   додаткові угоди від 22.03.2016 та від 10.06.2021 до договору оренди землі є невід`ємною частиною договору оренди землі та не є самостійною підставою виникнення у сторін нових прав та обов`язків, підставою виникнення яких є укладений сторонами договір оренди землі від 13.12.2001. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що норми Закону України "Про оренду землі" в редакціях закону чинних станом на 22.03.2016 та 10.06.2021   не  підлягають застосуванню.
Отже, при вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано застосував  норми Закону України "Про оренду землі" в редакції закону від 05.09.2012 чинній станом на 28.11.2012 - день укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди), з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі. 
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Питання застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" неодноразово були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду внаслідок чого сформовані як висновки щодо застосування цієї норми права (див. постанови від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18, від 22.09.2020 у справі № 313/350/16-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19), так і усталена практика Верховного Суду щодо розгляду цієї категорії спорів.
Відповідно до висновку про застосування норм права наведеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди з викладенням її змісту.
Таким чином, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому, відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді (частина 11 статті 33 Закону України "Про оренду землі").
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що за будь-яких обставин, в обов`язковому порядку продовження чи поновлення договору оренди землі відбувається за укладенням сторонами додаткової угоди. 
Додаткова угода до договору оренди землі, зміст якої зафіксований у рішенні суду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч. 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).
Господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі, з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2020 у справі № 910/2360/19).
В свою чергу, відповідач заперечував щодо висновків суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 12.09.2023 у справі № 925/231/23, відповідно до яких  додаткові угоди від 22.03.2016 та від 10.06.2021 до договору оренди землі є невід`ємною частиною договору оренди землі та не є самостійною підставою виникнення у сторін нових прав та обов`язків, підставою виникнення яких є укладений сторонами договір оренди землі від 13.12.2001. З огляду на що, норми Закону України "Про оренду землі" в редакціях закону чинних станом на 22.03.2016 та 10.06.2021 суд не застосовує. 
Оскільки остання зміна договору датується 10.06.2021, то за доводами відповідача, правила статті 1261 Земельного кодексу України поширюються на вказані правовідносини.
При цьому, постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2023 у справі № 925/231/23 в касаційному порядку не переглядалася. 
В силу положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які враховані судом при розгляді даної справи.
Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, між сторонами існує майново-господарське зобов`язання на підставі договору оренди землі. На підставі укладеного договору оренди землі у позивача виникло право користування (право оренди) земельною ділянкою комунальної власності з моменту його державної реєстрації. Строк дії договору закінчився 28.11.2022.
В свою чергу, маючи намір поновити договір оренди (укласти договір оренди землі на новий строк) позивач 07.10.2022, за місяць до закінчення строку дії договору, звернувся до відповідача з заявою, до якою долучив проект договору оренди землі. Проте, відповідач у поновленні договору позивачу відмовив.
За змістом статті 33 Закону України "Про оренду землі", норм частини першої статті 123 Земельного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26, частини першої та другої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення відповідача про відмову позивачу у продовженні оренди земельної ділянки повинно було прийняте на пленарному засіданні сесії міської ради протягом місяця після отримання звернення про поновлення договору оренди землі з проєктом додаткової угоди, а заперечення у поновленні договору оренди землі повинні бути надіслані позивачу протягом місяця після закінчення строку дії договору.
15.12.2022 постійна комісія відповідача з питань комунальної власності, містобудування, архітектури, земельних відносин, підприємництва, реклами, туризму, повернення громаді незаконно відчужених об`єктів ухвалила рішення про відмову у поновленні договору оренди землі.
Враховуючи зміст норм частини першої статті 123 Земельного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26, частини першої та другої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення постійної комісії відповідача не є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення земельних правовідносин, зокрема поновлення чи відмову у поновленні договору оренди землі. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі. 
В свою чергу, учасниками спору не заперечувалось, що відповідач рішення про відмову у поновленні договору оренди на пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради прийняв 17.03.2023, з порушенням встановленого законом строку.
Належні та достовірні докази надання орендодавцем орендарю протягом місяця із дати отримання листа-повідомлення та проекту додаткової угоди заперечення щодо поновлення договору оренди - матеріали справи не містять.   Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що орендодавець в установлений ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" строк (протягом місяця) не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. Крім того, належних та допустимих доказів повернення позивачем спірної земельної ділянки відповідачу з оренди - до матеріалів справи не надано. Акт приймання-передачі щодо повернення предмета оренди  - між сторонами спору в установленому порядку - не складався. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що після закінчення строку оренди орендар продовжує користуватися спірною земельною ділянкою. Доказів протилежного матеріали справи не містять. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави для застосування до спірних відносин положення ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі",  а відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі кваліфікується як "мовчазна згода" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Таким чином, доводи скаржника про те, що "мовчазна згода" орендодавця, яка закріплена в ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та була чинною у вищезазначений період часу, не відноситься до спірних правовідносин та не може бути застосована - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та такі, що не були доведені скаржником в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України. 
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся до суду із позовом про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі в судовому порядку, така вимога не суперечить способам захисту, визначеним ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, а також про наявність правових підстав відновлення порушеного права позивача, установивши продовження користування позивачем земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди землі. 
Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 9 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.
Поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений ст. 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми.
Аналогічних правомірних висновків щодо вищенаведених обставин дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції всупереч ст. 161 Господарського процесуального кодексу України взяв до уваги пояснення на заперечення, доповнення до письмових пояснень на заперечення та документи, які надійшли до суду першої інстанції 13.11.2023, подані позивачем - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки направивши суду першої інстанції свої письмові пояснення від 25.10.2023 на заперечення відповідача від 09.10.2023 та заяву (доповнення до письмових пояснень від 25.10.2023) від 27.10.2023, позивач  скористався своїм передбаченим Господарського процесуального кодексу України правом на подачу заяв та надання пояснень, тобто така поведінка позивача  відповідає вимогам законодавства,   а відповідні документи   направлялися позивачем до суду та відповідачу разом із позовною заявою.
Доводи скаржника у додаткових письмових поясненнях по суті спору на необхідності врахування обставин того, що позивач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням - судом апеляційної інстанції відхиляються саме в контексті ініційованого спору, оскільки жодних доказів в підтвердження даного твердження - скаржником в межах саме даної справи - не подано.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи  та міркування учасників судового процесу , залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.
Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, а доводи скаржника  є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, яким  задоволено позов повністю.   
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні про задоволення позову. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23, за наведених скаржником доводів та обґрунтувань апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційну скаргу Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 13.11.2023 у справі № 925/1071/23 -    залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.
4. Матеріали справи № 925/1071/23 повернути до Господарського суду Черкаської області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
           Повний текст постанови підписано: 13.05.2024.  

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                К.В. Тарасенко