УХВАЛА

20 травня 2024 року 
м. Київ  
справа № 380/15498/22
адміністративне провадження № К/990/17305/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Загороднюка А.Г., перевіривши касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ №1306-О Львівської митниці від 20 жовтня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді державної служби начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці з 05 листопада 2022 року;
- стягнути з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року, залишеним без змін постановою постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 05 грудня 2023 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасувати наказ Львівської митниці №1306-О від 20 жовтня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 з 04 листопада 2022 року на посаді начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці.
Стягнуто з Львівської митниці  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2022 року по 10 травня 2023 року в сумі 160699,91 гривень з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
Ухвалами Верховного Суду від 16 січня 2024 року, від 02 лютого 2024 року, від 07 березня 2024 року та від 18 квітня 2024 року касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року у справі №380/15498/22 повернуто особі, яка її подала, відповідно до пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
03 травня 2024 року Львівською митницею вп`яте подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд керується таким.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою  і третьою статті    353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що заявником процитовано   пункти 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, однак скаржник не навів у ній передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку та не послався на відповідний пункт вказаної статті. 
При цьому Верховний Суд зазначає, що заявник, звертаючись до суду з касаційною скаргою вп`яте, не врахував роз`яснення Верховного Суду, які були зазначені в ухвалах від 16 січня 2024 року, від 02 лютого 2024 року, від 07 березня 2024 року та від 18 квітня 2024 року щодо невідповідності касаційної скарги вимогам процесуального закону, недоліки якої стали підставою для її повернення.
Верховний Суд звертає увагу, що підстави касаційного оскарження викладені вп`яте у поданій касаційній скарзі ідентичні підставам касаційної скарги поданої вперше. При цьому Верховний Суд в ухвалах від 16 січня 2024 року, від 02 лютого 2024 року, від 07 березня 2024 року та від 18 квітня 2024 року надав оцінку зазначеним підставам і судові рішення про повернення касаційної скарги набули законної сили.
Зазначене свідчить, що відповідач формально підійшов до оформлення касаційної скарги та проігнорував роз`яснення Верховного Суду щодо необхідності дотримання законодавчих вимог до змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту. 
Крім цього, суд повторює, що скаржник, серед іншого, обґрунтовує касаційну скаргу підпунктом "а", "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначаючи, що дана справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Суд звертає увагу заявника касаційної скарги, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Проте ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також відповідач правильно зазначив, що оскільки позивач обіймав посаду начальника відділу складського обліку, зберігання, оцінки вилученого майна та розпорядження ним управління адміністративно-господарської діяльності Львівської митниці, його посада належить до категорії "Б" та, відповідно, такий є службовою особою, який займає відповідальне та особливо відповідальне становище, у зв`язку із чим ця справа не є справою незначної складності в силу положень пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України.
Отже, з огляду на викладене, відповідач у цій справі не має процесуального обов`язку наводити умови, які передбачені у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Крім того, Верховний Суд в ухвалах від 16 січня 2024 року  та від 02 лютого 2024 року вже надавав скаржнику обґрунтовані пояснення стосовно необхідності посилання на умови, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Проте відповідач так і не врахував зазначені зауваження.
Верховний Суд зауважує, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження так само, як і норму права, щодо якої, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених  статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої  статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями  248,  332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 05 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                               А.Г. Загороднюк