Постанова
Іменем України
 
27 травня 2024 року                                 
                                                
м. Київ  
 
провадження №33/824/2615/2024
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.
 
за участю ОСОБА_1 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на постанову Березанського міського суду Київської області
 
в складі судді Капшученко І. О.
 
від 08 квітня 2024 року
 
у справі 356/22/24 Березанського міського суду Київської області
 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП 
 
громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянство України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
                                   
                                  У С Т А Н О В И В:
 
30 грудня 2023 року старшим сержантом поліції Шумієм Є. О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №274537 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 30.12.2023, о 00 год. 30 хв., на вул. Медична, в м. Березань, керував транспортним засобом «RENAULT Magnum», д.н.з.  НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння.
 
В протоколі зазначено, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Також зазначено, що до протоколу додаються відео з бодікамер  та інші матеріали.
 
Постановою Березанського міського суду Київської області від 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції,                  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
                           
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є помилковим, оскільки матеріали справи не містять доказів, що він  керував автомобілем. Так, на момент приїзду поліцейських автомобіль стояв не рухаючись, а він сидів в автомобілі та спілкувався із ОСОБА_2 , який був допитаний в судовому засіданні та підтвердив, що автомобіль до місця стоянки доставив саме він.
 
Додав, що відеозаписом не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом, а також підстав зупинки транспортного засобу.
 
Також вказував, що суд першої інстанції проігнорував пояснення свідка ОСОБА_2 та невірно і неповно виклав в описовій частині пояснення свідка ОСОБА_3 .
 
Зазначив, що наявний в матеріалах справи відеозапис, наданий суду, не відповідає положенням Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, оскільки не є безперервним, натомість є фрагментарним. 
 
Акцентував увагу, що місцевий суд проігнорував його доводи про те, що він неодноразово на відеозаписі зазначав, що він не керував транспортним засобом, а рапорт поліцейського не може бути належним доказом у даній справі. 
 
Резюмував, що направлені до суду матеріали справи та їх аргументація є сумнівними, а тому не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом.
 
За вказаних обставин просив скасувати постанову Березанського міського суду Київської області від 08.04.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У судове засідання, призначене на 20.05.2024 ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений своєчасно та належним чином. В телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив суду, що не зміг приїхати на судове засідання у зв`язку із тим, що його автомобіль зламався. Апеляційний суд, з метою дотримання прав ОСОБА_1 , та можливості реалізації його права на справедливий суд, відклав розгляд справи на 27.05.2024.
У судовому засіданні 27.05.2024 ОСОБА_1  надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній. Крім того, акцентував увагу, що відеозаписом не зафіксовано факту керування ним автомобіля, і зупинки транспортного засобу не було, адже автомобіль стояв на майданчику, неподалік від його будинку, а він зі ОСОБА_2 знаходилися в салоні автомобіля, коли приїхали працівники СПРУТ та викликали поліцію до з`ясування обставин справи. Відтак вважав незаконною вимогу поліцейських щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 додав, що відеозаписом зафіксовано неодноразову його вказівку поліцейським, що він не керував транспортним засобом. Також у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що у випадку якщо суд апеляційної інстанції вважатиме за необхідне то може викликати свідків та залишив вирішення цього питання на розсуд суду.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 30.12.2023, о 00 год. 30 хв., на вул. Медична, в м. Березань, керував транспортним засобом «RENAULTMagnum», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння. 
Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на бодікамеру, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 повністю доведена у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП, належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 274537 від 30.12.2023; рапортом поліцейського з РПП СПД № 1 (м. Березань) Броварського РУП ГУ НП в Київській області Шумія Є.; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відеозаписом з бодікамери поліцейського. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Скаржник помилково вважає, що судом неповно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та визнано його винним за відсутності доказів керування ним транспортним засобом і це свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду, з огляду на наступне.
Пунктом 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки алкогольного сп`яніння.
 
За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1 Розділу 2 Інструкції).
 
У відповідності п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
 
За ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
 
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
 
Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
 
Пунктом 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок)  передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
 
За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних  засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування  таких  засобів  в  присутності  двох  свідків складає протокол про адміністративне  правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
 
Таким чином, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення п. 2.5 ПДР, є самостійним складом адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП. При цьому, обставини відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, можуть фіксуватися технічними засобами відео фіксації. 
 
Отже, з аналізу положень ст. 266 КУпАП та п. 7 Розділу 3 Інструкції вбачається, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП. У разі відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння також в найближчому закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України, тобто відмову від проходження огляду, яка утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
 
Крім того, з положень вищенаведених норм законодавства вбачається обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського. Таким чином, у даній справі підлягає встановленню факт, що така вимога поліцейського була законною відносно ОСОБА_1 , а також факт відмови останнього від виконання такої вимоги, тобто відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та у закладі охорони здоров`я.
 
Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у найближчому закладі охорони здоров`я утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, та може бути зафіксована технічними засобами відео фіксації. 
 
Отже, при виявленні ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 у поліцейських виникла законна вимога до останнього щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у водія ОСОБА_1 виник обов`язок пройти такий огляд, невиконання якого є порушенням п. 2.5 ПДР.
 
Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України з фіксацією події технічними засобами відеозапису.
 
Отже, у справі, що переглядається встановленню підлягають факти законності вимоги поліцейського відносно ОСОБА_1 щодо проходження огляду, що ґрунтується на вставленому факті керування ОСОБА_1 автомобіля а також, з урахуванням доводів апеляційної скарги перевірці підлягає факт відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Як вже вказувалося вище, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №274537 від 30.12.2023 вбачається, що ОСОБА_1 , 30.12.2023, о 00 год. 30 хв., на вул. Медична, в м. Березань, керував транспортним засобом «RENAULTMagnum», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Водій відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Згідно відмітки в протоколі про адміністративне правопорушення, у  ОСОБА_1  в порядку ст. 265-1 КУпАП тимчасово вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_3 , та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_4 , від підпису ОСОБА_1 відмовився (а. с.1).
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що поліцейські особисто заскочили в машину та забрали вказані документи із салону автомобіля, адже матеріали справи не містять доказів оскарження описаних ОСОБА_1 дій поліцейських та доказів встановлення та визнання таких дій протиправними за результатами службової перевірки. 
З пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вбачається, що 30.12.2023 останні спільно з працівниками поліції у складі ДФТГ проводили патрулювання міста Березань, та близько 00 год. 30 хв., по вул. Медична в м. Березань, було зупинено вантажний автомобіль Renault Magnum 500, д.н.з. НОМЕР_2 , який порушив комендантську годину, водій даного автомобіля ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння; в їх присутності водію було запропоновано «Drager» та в медичному закладі, на що той відмовився (а. с. 3-4).
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо незаконності обставин перевірки документів працівниками поліції з огляду на наступне.
 
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.
 
Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
 
Згідно з п.п., 5, 6, 7 ч.1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:
- запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;
- встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів;
- перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
 
З наведеного вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
 
З матеріалів справи вбачається, що події, відображені у протоколі серії ААД №274537 від 30.12.2023 відбувалися під час дії воєнного стану у комендантську годину, тобто у період коли можливі обмеження конституційних прав громадян, в тому числі і щодо вільного пересування.
Як на перевірку доводів скаржника, судом апеляційної інстанції досліджено відеофайли з бодікамери поліцейського, що містяться на СД-диску (а.с. 6), щодо яких суд зазначає наступне.
На долученому до протоколу диску міститься два файли відеозапису: «130 а» та «130».
З файлу відеозапису «130» (період часу 01 хв. 30 с. - 05 хв. 46 с. файлу« 130») чітко вбачається, як працівник поліції у встановленому законом порядку поставив вимогу ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів, так і в медичному закладі. При цьому, вимога працівника поліції про необхідність проходження огляду озвучена декілька разів, була чіткою, однозначною і зрозумілою для сприйняття, на що ОСОБА_1  відмовився шляхом ігнорування означеної пропозиції поліцейського, заперечував свій статус водія, зазначаючи, що не буде проходити огляд, бо вважає таку вимогу безпідставною, вказуючи на відсутність доказів, вимагаючи надати йому відеофіксацію правопорушення, на що працівником поліції роз`яснено, що вказана поведінка розцінюється як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП, та за що на нього буде складено відповідний протокол.
Так, з відеозаписів «130 а» та «130» вбачається, що ОСОБА_1 має явні ознаки алкогольного сп`яніння, факт перебування у стані сп`яніння не заперечує. Визнає, що даний автомобіль належить йому (період часу 00 хв. 44 с. - 00 хв. 46 с. файлу «130»).
На місці події ОСОБА_1 вказує, що не знає, хто керував даним транспортним засобом (відрізок часу 02 хв. 43 с. - 02 хв. 51 с. файлу «130») та посилається на те, що хоче бути свідком (відрізок часу 02 хв. 29 с. - 02 хв. 34 с. файлу «130»), не виконуючи свого обов`язку щодо проходження огляду.
На відрізку відео 01 хв. 08 с. - 01 хв. 49 с. поліцейський вказує, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджують, в тому числі, два свідки.
Отже з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, та намагався спотворити адміністративну процедуру, ухилившись від відповідальності.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозапис викладений на диску, не є безперервним, однак об`єму відео, що містяться на цьому диску, достатньо для перевірки встановлених судом обставин законності вимоги поліцейського відносно ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку  та відмови останнього від проходження такого огляду. 
При цьому, зазначені вище протокол серії ААД № 274537 від 30.12.2023; пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відеозаписом з бодікамери поліцейського є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП і такі докази зібрано уповноваженою особою у відповідності до положення статті 255 КУпАП. 
Отже, доводи скаржника щодо відсутності підстав для вимоги поліцейських про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, з огляду на те, що таку вимогу поліцейські заявили до останнього, як до водія, якого зупинили у комендантську годину.
Посилання ОСОБА_1 на неврахування місцевим судом пояснення свідка ОСОБА_2 , який у судовому засіданні визнав факт керування транспортним засобом, є безпідставними, з огляду на наступне.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , який пояснив, що він керував автомобілем, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.
 
Згідно пп. 2 п. 6 Розділу 2 Інструкції не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Як зазначено в мотивувальній частині постанови суду першої інстанції, судом не взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 оскільки, як встановлено місцевим судом, свідок попередньо знайомий з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, та перебуває з ним у довірливих відносинах. ОСОБА_1 звернувся до нього з наміром подальшого його працевлаштування водієм, що вказує на значний рівень довіри та обізнаність про особу, якій він передає цінне майно, що викликає сумнів у об`єктивності та неупередженості його свідчень, а також сумнів у відсутності зацікавленості у результатах вирішення цієї справи. 
Окрім того, з відеозапису не вбачається, що вказана особа, перебуваючи тривалий час на місці події, зазначала б працівникам поліції про те, що керував транспортним засобом саме він, а не ОСОБА_1 .
Доводи ОСОБА_1 про те, керував транспортним засобом саме ОСОБА_2 , також не приймаються судом як надумані, оскільки на відеозаписі чітко зафіксовано, як ОСОБА_1 констатує, що не знає, хто керував транспортним засобом.
Таким чином, апеляційний суд цілком погоджується з оцінкою місцевого суду, наданою показання свідка захисту ОСОБА_2 як сумнівних, наданих з метою уникнути відповідальності ОСОБА_1 за вчинене ним порушення.
В той же час, пояснення ОСОБА_3 надані в судовому засіданні у суді першої інстанції, за змістом не суперечать вказаним поясненням, узгоджуються з відеозаписомє послідовними та кореспондуються з його поясненнями наданими на місці події, а тому у суду не виникає сумнівів щодо упередженості такого свідка. 
Відтак вимога поліцейських до ОСОБА_1 була законною, з огляду на встановлення судом першої інстанції факту керування ОСОБА_1 автомобілем.
За вказаних обставин, судом першої інстанції також вірно встановлено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, і як наслідок наявності в діях останнього порушення п. 2.5 ПДР України.
Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме на місці зупинки з використанням приладу «Drager» та в закладі охорони здоров`я, що підтверджено доказами в матеріалах справи у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР.
У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вина ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України доведена наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 274537 від 30.12.2023; поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відеозаписом з бодікамери поліцейського. 
В цілому доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності факту керування ОСОБА_1 автомобілем, однак суд першої інстанції, дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку та розглянув справу з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що протокол серії ААД №0274537 від 30.12.2023 відносно ОСОБА_1 складено за порушення п. 2.5 ПДР, тобто відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і незнання законів не звільняє від відповідальності.
 
У даній справі не підлягають встановленню та перевірці обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі обставини перевіряються судом у випадку порушення водієм п. 2.9.а ПДР України, в той час як у даній справі протокол складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, і перевірці підлягає саме обставина відмови від проходження огляду, що є порушенням п. 2.5 ПДР, за що і складено протокол відносно ОСОБА_1 .
 
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правомірним.
 
Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення              ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294  КУпАП
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Постанову Березанського міського суду Київської області від 08 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_1 -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                               О. Ф. Мазурик