КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 359/3074/23                                                                                          Головуючий у І інстанції Чирка С.С.
Провадження №22-ц/824/6322/2024                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем Українии
 
03 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,   
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бережної Ярослави Степанівни на рішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів дарування, -
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника Бережної Я.С. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив: 
- розірвати договір дарування частки земельної ділянки та частку садового будинку, який було укладено 12.08.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 792, 
- застосувати реституцію - повернути право особистої приватної власності ОСОБА_1 на частку земельної ділянки, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проців, садівниче товариство «Природа», за кадастровим номером 3220886000:03:002:1383 та частку садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 107,0 кв.м. 
- розірвати договір дарування частки земельної ділянки та частку садового будинку, який було укладено 12.08.2022, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 791, 
- застосувати реституцію - повернути право особистої приватної власності ОСОБА_1 на частку земельної ділянки, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проців, садівниче товариство «Природа», за кадастровим номером 3220886000:03:002:0045 та частку садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,9 кв.м.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.03.2017 сторони одружились, від шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
21.04.2017 сторонами було придбано в рівних частках по кожному за договором купівлі-продажу садовий будинок та земельну ділянку площею 0,600 га, АДРЕСА_1 , за кадастровим номером 3220886000:03:002:0045. 
21.01.2019 ними придбано в рівних частках по кожному за договором купівлі-продажу садовий будинок та земельну ділянку площею 0,600 га, АДРЕСА_1 , за кадастровим номером 3220886000:03:002:1383. 
У 2022 році відносини між подружжям сильно зіпсувались, влітку 2022 року, відповідач почала погрожувати розірванням шлюбу та стала вимагати, щоб позивач довів їй свою вірність та відданість тим, щоб подарував їй частину будинку та земельну ділянку, яка належать йому на праві власності. Тому для збереження сім`ї та спокою дітей позивач погодився подарувати відповідачу свою частину будинку та земельної ділянки. 12.08.2022 позивач уклав з відповідачем договори дарування своєї частини будинків та земельних ділянок. 
Однак в листопаді 2022 р. після сварки позивач був вимушений піти із сім`ї, але продовжував дбати про будинок.
10.03.2023 шлюб між сторонами було розірвано та відповідач почала вимагати, щоб позивач повернув ключі від будинку та забрав свої речі та почались розмови, що цей будинок їй не потрібен і вона має намір його продати.
Позивач вказував, що при укладенні спірних договорів він розраховував на збереження родини, для нього не важливо було, кому з юридичної точки зору належить право власності на нерухоме майно, важливим було, що в родині залишиться звичайний уклад життя і діти будуть багато часу проводити на дачі, а тому на підставіч. 1 ст. 652 ЦК України просив суд розірвати договори дарування.
Крім того, позивач посилався на те, що відповідач недбало ставиться до будинку та не піклується про підтримання його нормального стану, а тому на підставі ч.2 ст.727 ЦК України просив суд розірвати договори дарування.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року cтягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 13 300 гривень 00 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції по суті спору, а також з додатковим рішенням суду, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась його представник - адвокат Бережна Я.С., яка, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції безпідставно, з формальних причин відмовив позивачу в залученні доказів (відеозаписі від 23.07.2022 та 10.08.2022) на попередньому судовому засіданні, порушивши п. 4 статті 179 ЦПК України. Вказані докази, на переконання позивача, могли підтвердити обставини, які передували укладенню спірних договорів та причину їх укладення.
Позивач також не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що істотною обставиною, яка могла би вплинути на укладення договорів дарування,є втрачені сподівання позивача на збереження сім`ї.
Проте, позивач посилався в обгрунтування позову на іншу істотну обставину, а сааме зміну звичайного укладу життя родини. Він сподівався на те, що він і діти продовжуватимуть проводити багато часу на дачі, що є для них важливим. Однак дружина не вивозить дітей на дачу тривалий час , вони мало бувають на свіжому повітрі.
Вказує, що суд не дав належної оцінки доказам, зокрема показанням свідка ОСОБА_6 , поясненням позивача щодо істотної зміни обставин, фототаблицям.
Суд також не дав оцінки іншим підставам для розірвання договорів, зокрема тому, що будинок має велике немайнове значення для позивача, відповідач за будинком не доглядає, що може призвести до його руйнування, відповідач має намір продати будинок, що призведе до його безповротної втрати.
Щодо оскарження додаткового рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року, зазначає, що в порушення ч. 8 статті 141 ЦПК України відповідачем не дотримано процесуального строку та процедури подання суду документів, якими обгрунтовується розмір судових витрат, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Іщенко Г.М. посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів (відеозаписів), оскільки позивач не посилався на вказані докази у позовній заяві, не обгрунтував неможливість подання доказів разом із позовом. Вказує також, що зі змісту позовних вимог не зрозуміло, що сааме позивач вважає істотною обставиною, зміна якої може бути підставою для розірвання договорів. Зазначила, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження обгрунтованості позовних вимог, зокрема, що спірний будинок має для нього велику немайнову цінність, а також що до існування обставин, які загрожують втраті цього будинку. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Бережна Я,С. підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній аргументи.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Іщенко Г.М. протии задоволення апеляційної скарги заперечувала з підстав, наведених нею у відзиві.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.03.2017, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.03.2023 розірвано. 
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, а саме сина ОСОБА_4 - 2016 р.н., доньку ОСОБА_5 - 2016 р.н., що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (а.с. 25,26).
21.04.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано в рівних частках по кожному земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер 3220886000:03:002:0045, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проців, садівниче товариство «Природа», що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 514 (а.с.122).
21.04.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано в рівних частках по кожному садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 516. (а.с.123).
21.01.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано в рівних частках по кожному садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 72. (а.с.118,119).
21.01.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було придбано в рівних частках по кожному земельну ділянку площею 0,600 га, кадастровий номер 3220886000:03:002:1383, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проців, садівниче товариство «Природа», що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М. зареєстрованого в реєстрі за № 73 (а.с.120,121).
12.08.2022 ОСОБА_1 уклав договір дарування частки земельної ділянки та частки садового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М., зареєстрованого в реєстрі 792.(а.с.112-115)
Відповідно до умов договору він безоплатно передав у власність ОСОБА_2 частку земельної ділянки, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Проців, садівниче товариство «Природа», за кадастровим номером 3220886000:03:002:1383 та частину садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
12.08.2022 ОСОБА_1 уклав договір дарування частки земельної ділянки та частки садового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М., зареєстрованого в реєстрі № 790. Відповідно до умов договору він безоплатно передав у власність ОСОБА_2 частку земельної ділянки, площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером 3220886000:03:002:0045 та частину садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.116-117).
Відповідно до п.11 даних договорів дарування, сторони за цими договорами підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину та укладається на вигідних для них умовах і не під впливом помилки, обману або насильства, і не є результатом впливу тяжких для дарувальника обставин, на момент укладання цього договору відсутні будь-які обмеження щодо обсягу їх цивільної дієздатності, не страждають на психічний розлад, який може вплинути на їх здатність, усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.
Відповідно до п. 21 даних договорів, сторони за цими договорами підтверджують, що ними особисто прочитано увесь текст договорів на українській мові, оскільки вони володіють українською мовою, а також, що укладання цього договору відповідає їх дійсним намірам і щодо кожної з умов договору заперечень немає, і у тексті договору зафіксовані усі істотні умови, ними однаково розуміється значення, зміст, умови договору, його правові наслідки для кожної із сторін, права та обов`язки сторін за договором, про що свідчать їх особисті підписи на цьому договорі.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що укладаючи договори дарування садового будинку та земельної ділянки, позивач діяв вільно, свідомо, на власний розсуд, із зазначенням усіх істотних умов договорів, права та обов`язки щодо змісту правочину повністю усвідомлював. Всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження істотної зміни обставин, якими він керувався при укладенні договору, а також того, що відповідачка недбайливо ставиться до будинку і внаслідок цього він зазнає пошкодження, псування чи знищення та створюється загроза безповоротної втрати дарунка.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для розірвання договорів дарування посилався на істотну зміну обставин, якими він керувався при їх укладенні. Зокрема, позивач зазначав, що при укладенні спірних договорів він не розраховував, що настануть такі зміни - відповідач подасть позов про розірвання шлюбу і фактично позбавить дітей можливості вести звичний спосіб життя. 
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.
Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.
Істотна зміна обставин є оціночною категорією, водночас вона полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Наведене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 385/227/15-ц.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК Українипередбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК Українидостатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши надані сторонами докази, допитавши в якості свідка позивача, ОСОБА_6 , надавши їм відповідну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачем не доведено наявності підстав, передбачених ч. 2 статті 652 ЦК України, для розірвання договору дарування.
Судом першої інстанції також правильно встановлено необґрунтованість доводів позивача щодо наявності передбачених частиною 2 статті 727 ЦК України підстав для розірвання договору.
Відповідно до частини 2 статті 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.
Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, яким може бути експертний висновок про те, що дійсно з`явились пошкодження нерухомого майна, які спричинені саме з вини обдаровуваного (а не когось іншого) та які створюють загрозу безповоротної втрати цієї нерухомості, а також докази наявності великої немайнової цінності цієї нерухомості для дарувальника.
Досліджені судом першої інстанції фототаблиці, а також покази свідків обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки не відносяться до предмету доказування.
Бажання відповідачки, яка набула право власності на нерухоме майно за договором дарування, розпорядитися своїм майном, не є підставою для розірвання договору дарування згідно частини 2 статті 727 ЦК України.
Небажання обдаровуваної проживати в цьому будинку не є тими обставинами, що свідчать про загрозу безповоротної втрати дарувальником свого дарунку за частиною 2 статті 727 ЦК України, та не можуть бути підставою для розірвання договору дарування.
З огляду на вказане, установивши, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу про наявність підстав для розірвання договорів дарування спірного нерухомого майна, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що дії відповідача створюють загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для позивача велику немайнову цінність, є абсолютно нічим не підтвердженими, а тому не можуть бути підставою для розірвання спірних договорів.
Посилання у апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, зокрема щодо не надання оцінки певним доказам, є необґрунтованими та безперспективними з наведених вище підстав.
Колегія суддів апеляційного суду також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону при ухваленні додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.
Так, доводи позивача про те, що позивачем не було попередньо заявлено про витрати на правову допомогу спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у відзиві на позовну заяву представником відповідача наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 60 000, 00 грн. Відтак, стороною відповідача зроблено відповідну заяву про судові витрати до судових дебатів.
Рішення по суті спору ухвалене Бориспільським міськрайонним судом Київської області 09 жовтня 2023 року.
Заяву про ухвалення додаткового рішення разом із документами, підтверджуючими витрати відповідача на професійну правничу допомогу, представником відповідача - адвокатом Іщенко Г.М. подано до суду першої інстанції 13 жовтня 2023 року, тобто з дотриманням вимог частини 8 статті 141 ЦПК України.
Дослідивши подані представником відповідача докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, надавши оцінку запереченням представника позивача, суд першої інстанції, виходячи із фактичних обставин справи, досліджених доказів, вимог процесуального закону та умов договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи та розумну необхідність витрат для даної справи у суді першої інстанції, зважаючи на обсяг наданих послуг та виконаних робіт, наданих відповідачу адвокатом, оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката встановленим чинним законодавством критеріям, дійшов обґрунтованого висновку про те, що співмірною є компенсація документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 300,00 грн, а не 54 771,00 грн, як того просив представник відповідача.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підлягають відхиленню.
У відповідності до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.  
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бережної Ярослави Степанівни - залишити без задоволення.
РішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 19 квітня 2024 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                         Таргоній Д.О.
 
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А.